710 SKOGSPOLITISKA INLÄGG. 
För en skogsägare, som önskar införa enhetliga metoder vid sitt skogsbruk, 
och som önskar hava en ordnad statistik över avverkningar m. m., är den 
fullständiga brist på enhet, som nu gör sig gällande vid stämplingarnas ut- 
förande, en ständig källa till förtretligheter av alla slag. Det är uppenbart, 
att, om skogsvården även skall övertagas av statens tjänstemän, detta miss- 
förhållande kommer att göra sig gällande i ännu högre grad. 
Den nuvarande ordningen, att alla träd ända ned till de minsta dimen- 
sioner nödvändigtvis skola åsättas stämplingsmärke, blir onödigt dyr. Kom- 
mer man vid stämplingen exempelvis in på försumpad skogsmark med oväxt- 
lig gran, där kalhuggning måste ske, är det ju ett onödigt arbete att på- 
stämpla varje pinne, utan vore det en lättnad, om hygget 1 sådana fall finge 
utmärkas i gränserna. 
Som ovan nämnts har en del av de större skogsägarne 1 sin tjänst anställt 
forstligt utbildad personal för att få sina skogar skötta efter rationella prin- 
ciper. Då vid stämplingsförrättningarna i allt fall — och eventuellt kommer 
att så bliva förhållandet även vid skogsvårdsarbetenas planläggning å marken 
— ett forstligt utbildat ombud för skogsägaren plägar vara närvarande, synes 
det, som om det för staten och skogsägaren skulle bliva betydligt billigare, 
om till de omnämnda arbetena med stämplingarna och skogsvårdsåtgärderna, 
under vissa villkor, finge användas den arbetskraft, som redan står skogs- 
ägaren till buds, och vilken kanske har bättre förutsättningar för att utföra 
arbetena, kända som de äro med skogarna och förhållandena i övrigt, än sta- 
tens yngsta tjänstemän, som ombytas varje år och sålunda ej kunna hava den 
erfarenhet, som skogsägarens tjänstemän redan förvärvat sig. Bristen på stats- 
tjänstemän skulle 1 så fall även i någon mån bliva avhjälpt. 
Helt säkert skulle det allmännas intresse ej på något sätt bliva åsidosatt, 
om en sådan form av nu gällande lag kunde utfinnas, att de skogsägare, som 
hava forstligt utbildad personal 1 sin tjänst, själva finge övertaga förvaltningen 
av sina skogar under nödig kontroll från skogsingenjörernas sida. En sådan 
form är ej främmande för vår skogslagstiftning. För städernas och allmänna 
inrättningars skogar finnes redan en sådan. 
Något detaljerat förslag, hur kontrollen i så fall skulle ordnas, för att 
bliva effektiv, och hur lagändringen i övrigt skulle formuleras, ligger utanför 
området för dessa rader. Naturligtvis skulle som villkor uppställas, att hus- 
hållningsplan finnes upprättad för hemmanets skogstillgångar, av vilken man 
kunde se på ett ungefär, huru mycket undermålig skog, som behöver bort- 
tagas, och i vilken utsträckning skogsvårdsarbeten behöva vidtagas. 
Jag är alldeles övertygad om, att det ej vore oövervinneligt, att på detta 
sätt tillgodose de rättmätiga krav, som framställts från trävaruindustriens måls- 
män på att få sina skogsdomäner skötta med eget folk efter ekonomiska prin- 
ciper samt att genomföra en effektiv kontroll från statens sida vid avverk- 
ningarnas uttagande och skogsvårdsarbetenas utförande. Då en stor del av 
den skog, som faller under dimensionslagen, är i denna industris hand, och 
då numera även 1 övre Norrland de större skogsägarna torde vara lätt räk- 
nade, som sätta det tillfälliga vinstbegäret i första rummet, vore det ej för 
mycket, om någon hänsyn toges till att för dem införa en modernare, enklare 
och billigare anordning vid deras skogsbruk än den nuvarande. 
Och detta gäller även för de hemman, som falla under den s. k. ut- 
syningslagen. 
