TYSKLANDS NUVARANDE HARTSINDUSTRI, 739 
täppas snart av torkad kåda, varefter flödet upphör eller avtager. Tall 
och gran förhålla sig dock härvid något olika, i det att granens kådflöde 
vid kanalernas blottande fortfar under betydligt längre tid än hos tall, 
ja i den mån den utträngda grankådan torkar och sammandrar sig, ut- 
pressas alltjämt ny kåda ur stammen, varigenom de torkade kådklump- 
arna bliva allt större och större. Detta är även anledningen till, att granen 
efter tillfälliga skador och svampangrepp ger relativt rikliga mängder s. k. 
vildkåda, vilket däremot ej är fallet med tall. Vid intensivare kådtäkts- 
metoder måste även kådbleckorna hos tall bearbetas eller kantkatas med 
tätare tidsmellanrum. 
Tallkådtäkt. 
All kådtäkt å tall grundar sig på upprepad eller förnyad sårning av 
stammarna. Sedan de naturliga hartskanalerna genom sårning blottats, 
utrinner eller utpressas av det inre trycket genast en mindre kvantitet 
balsam. På grund av avtagande tryck upphör flödet rätt snart, och 
den torkade kådan täpper till kanalernas öppning. Rätt snart stiger 
emellertid trycket åter i hartskanalerna på grund av nybildad kåda, och 
förnyas nu sårningen, utrinner ånyo en kvantitet kåda. Det är emellertid 
ej de naturliga hartskanalerna, som ge upphov till de rikare kådflöden, 
vilka vid intensivare kådtäkt utnyttjas, utan s. k. patologiska hartskana- 
ler av betydligt större dimensioner. Dessa bildas i den nyanlagda veden 
omkring sårplatsen och avge vid förnyad sårning betydande flöden. Först 
3 a 4 veckor efter första sårningen ha dessa patologiska hartskanaler 
hunnit bildas, och först efter denna tid medför en kantkatning av bleckorna 
något egentligt resultat. Ju längre tid kantkatningen fortfar, desto tal- 
rikare bli dessa patologiska hartskanaler och desto mera givande kåd- 
täkten, vilken först i 4—535 året anses nå sitt högsta utbyte. 
Beståndsval. 
För kådtäkt utväljer man i Tyskland helst rena bestånd av tall, och 
i varje fall undviker man sådana bestånd, som ha skuggande eller hin- 
derlig underväxt av gran. Utöver fördelen med öppna bestånd för själva 
arbetets bedrivande anses det vara av vikt, att marken i beståndet är 
belyst, då läget blir varmare, och utbytet rikligare. Bestånden böra ej 
gärna vara under 60 års ålder, varemot högre ålder oftast är fördelak- 
tigare, förutsatt att bestånden äro fullt växtliga. Helst utväljas sådana 
bestånd, som under närmaste 10 år hemfalla till avverkning, varigenom 
de tekniskt menliga följderna av trädens katning bli minsta möjliga. För 
Övrigt anses, att åtminstone i norra Tyskland de varmare lägena alltid 
