TYSKLANDS NUVARANDE HARTSINDUSTRI. 7141 
därigenom. För snett stående stammar bör man därför alltid vid röd- 
bleckornas anläggning begagna lod. Rödbleckningen utföres vanligen 
med ett enkom härför tillverkat b6ar£järn (fig. 1 och 2) en slags böjd 
bandkniv, varmed skrovelbarken så fullständigt som möjligt avlägsnas, 
utan att savbarken får skadas. 
Rödbleckan har huvudsakligen till uppgift att underlätta kådbleckans 
kantkatning, men anses även vara av en viss betydelse för de patolo: 
giska hartskanalernas bildning. 
Den egentliga kädbleckan upptages därefter på ungefär en handsbredds 
höjd över marken och göres från början 12,;s cm bred och 15 cm bög 
(fig. 3). Upptagningen sker lättast medelst ett särskilt katjärn (Dexel) 
(fig. 4: 3), varjämte man för erhållande av lodräta, 
skarpa kanter å bleckan med fördel använder ett van- 
ligt stämjärn. 
Vid kådbleckans upptagning avlägsnas icke alle- 
nast savbarken utan även ett tunt skikt av den 
yttre veden. Härvid fästes dock största vikten vid, 
Fig. I. Bandkniv för 
att själva sårytan blir plan och glatt, så att kådan lätt ; : 
rödbleckning. 
kan flyta över densamma. Med ett grovt, i eggen 
böjt /uggjärn (fig. 4:1) uthugges därefter vid basen av kådbleckan 6e- 
hållaren eller »grandeln» i tvenne snitt, såsom framgår av figurerna 5 
och 6. Behållaren inpassas härvid i bleckan så, att dess kanter komma 
att ligga alldeles i samma linje som bleckans. Behållarens botten bör 
ligga ungefär en fingersbredd över bleckans underkant, så att det plåt- 
bleck, med vilket man senare utökar behållaren, ej kommer att fästa i 
barken utan i själva veden d. v s. bleckan. Behållarens botten göres 
med en svag lutning inåt och dess djup in i trädet ungefär 3 cm. En 
djupare uthuggning skämmer virke i onödan, utan att för kådans upp- 
samling vara erforderlig. 
Givetvis bör bleckningen utföras så, att behållaren kommer så nära 
trädets bas som möjligt, och helst så lågt, att den ligger under ett 
blivande stubbsnitt vid trädets fällning, varigenom virkesförlust undgås. 
För detta ändamål blir det emellertid ofta nödvändigt att med något 
särskilt redskap, t. ex. en skogshacka, undanskaffa torv och skräp vid 
trädets bas. 
Huggjärnet för behållarens uttagning är ungefär 40 cm långt, och 
släggan, varmed järnet indrives i trädet, anses lämpligen böra väga 1,8 å 
2 kg, för att arbetet skall gå så lätt som möjligt. 
För att hindra den flytande kådan att droppa förbi behållaren samt 
för utökning av dennas rymd insättes ett särskilt skyddsöleck av gal- 
vaniserad järnplåt av 4 cm bredd och 153 cm längd. Insättningen sker 
