TYSKLANDS NUVARANDE HARTSINDUSTRI, 147 
Endast översta kanten av bleckan avkatas med tillhjälp av katjärnet 
eller i brist härav med stämjärn. Härvid bör man i första hand ägna 
sin omsorg åt att få bleckans utökning uppåt med fullt lodräta skarpa 
kanter följande den tidiga rödbleckningens, så att kådan ej kommer att 
rinna bredvid. Vidare att snittet närmast bastlagret upptill sker i sned 
riktning, så att de i stammens längdriktning gående hartskanalerna bli 
snett avskurna, varigenom öppningarna bli större och därav flödena rik- 
ligare och varaktigare. Av mycket stor betydelse för erhållandet av 
goda öppningar å hartskanalerna är vidare, att det skärande järnet är 
mycket vasst, så att det ej sargar eller sammanpressar kanalernas öpp- 
ningar. Slutligen bör största omsorg ägnas åt att hela tiden hålla blec- 
kans yta slät och jämn, så att kådans nedrinning i behållaren underlättas. 
Vid kantkatningen måste behållaren med en pappbit, tygstycke eller 
liknande skyddas, så att ej bark och skräp från kantkatningen nedfaller 
i densamma. Senast 24 timmar efter kantkatningen bör kådan insamlas 
från behållarna, enär annars alltför stora mängder av den värdefulla ter- 
pentinen avdunstar. Vanligen brukar man redan framåt eftermiddagen 
tömma behållaren vid de bleckor, som på förmiddagen bearbetats, och 
de längre fram på dagen katade tidigt påföljande morgon. 
Den flytande kådan uttages härvid ur behållaren med tillhjälp av en 
liten metallslev (fig. 4:4), varefter den tömmes i en medhavd hink av 
trä eller metallplåt, som invändigt är försedd med ett litet utsprång för 
skedens avstrykning. Från dessa uppsamlingshinkar hälles kådan sedan 
direkt på de fat, man använder för försändningen, vartill i regel brukades 
gamla oljefat. 
I skogen invid kådtäktsplatsen förvarades dessa fat i regel till hälften 
nedgrävda och överskuggade med ris, för att i möjligaste mån undvika 
terpentinförlust. Sker kådtäkten i den utsträckning, att längre tid ej 
erfordras för varje fats fyllande, äger påfyllningen i regel rum på det 
sätt, att ena bottnen ur tunnan utslås, erhållas däremot mindre mängder, 
så att fyllningen tager längre tid i anspråk, sker påfyllningen vanligen 
genom sprundhålet med tillhjälp av en tratt. 
En hel del av den från sårkanten utflutna kådan hinner emellertid ej 
ned i behållaren, utan torkar på vägen genom terpentinavdunstningen. 
Denna torkade kåda avskrapas och tillgodogöres skild för sig, och sker 
detta med tillhjälp av ett särskilt skrapjärn (fig. 4: 5). Denna kåda be- 
nämnes Scharrharz eller skrapkåda. 
Vid skrapkådans insamling — vilken i likhet med övriga insamlings- 
arbeten och kantkatning sker medelst fruntimmer, under det att fullgoda 
skogsarbetare i regel endast användas för första anläggningen av bleckor 
och behållare — böjer sig arbetaren ner framför bleckan och fäster medelst 
