700 GUSTAF LUNDBERG 
sammas kringvridning, varvid det lösta hartset, lösningsvätskan och 
terpentinen utblåsas ur kokaren. Härefter sker nedkondensering av gaserna, 
varvid med ytterligare tillhjälp av mekanisk särskiljning på grund av 
olika specifik vikt, i förening med förnyad destillation under vacuum, de 
olika ämnena avskiljas var för sig — harts, vatten, terpentin och lös- 
ningsmedlet. 
Vid den fabrik, som av mig under resan besöktes, A. Wenck und C:o 
Kidelstedt intill Hamburg, varest man dagligen bearbetade mellan 25—30 
ton kåda, användes som lösningsmedel 30 4 trikloretylén, vilket uppgavs 
vara fallet vid flertalet andra reningsfabriker. Av största vikt var där- 
för att hålla hela koknings-, destillations- och kondensationssystemen fullt 
täta och slutna, enär de i fabriken sysselsatta arbetarna eljest lätt riskerade 
bliva kloroformerade. Lösningsmedlet torde därför vara mycket riskabelt 
att arbeta med, men hittills hade dock inga olyckor inträffat. I stället 
för trikloretylén hade man tidigare med gott resultat använt sprit och 
bensol som lösningsmedel, varemot ren sprit uppgavs vara olämplig 
på grund av att såväl forsåpbart som icke försåpbart harts därigenom 
löstes. 
Med det avfall, bark och andra föroreningar, som efter kokarens av- 
blåsning med ånga fanns kvar i cylindern, dröjde även det olösliga 
hartset. På grund härav lagrades detta avfall för framtida förnyad be- 
arbetning med sprit, varmed det ej försåpbara hartset skulle avvinnas. 
Ur svensk grankåda av ordinär kvalitet beräknade man i medetal er- 
hålla 45 3 försåpbart prima och 13 2 icke försåpbart sekunda harts, 
förutom ett par procent terpentin. Ur den flytande tallkådan erhöll man 
däremot ända till 30 & terpentin. 
Kriget och de därav följande importsvårigheterna ha slutligen, sedan 
harts numera utifrån ej står att få, tvingat oss att även här i Sverige 
genom upptagandet av en inhemsk hartsindustri själva sörja för vårt behov, 
vilket enligt beräkning torde belöpa sig till omkring 5,000 ton årligen. 
Den första egentliga hartsfabrikationen här i landet, om man nu ej 
dit vill räkna den vid sulfatfabrikerna, som biprodukt erhållna hartssåpan, 
vilken på grund av sin sammansättning och rika halt av fettsyror torde 
vara oekonomisk och olämplig att använda som direkt ersättning för 
harts, har upptagits av Skogens Kol A.-B. vid Bollnäs, som för fabrika- 
tionen använt stubbved av tall. Härvid har hartset extraherats med ett 
lösningsmedel — sprit — som sedan genom destillation återvunnits. 
Från skogsbrukssynpunkt sett förefaller givetvis denna metod mest 
