704 EINAR HAMMARSTRAND 
tarva omarbetning i vissa hänseenden, och nya krav torde alltjämt kom- 
ma att uppställas på dem. 
Här skall ej lämnas någon redogörelse för de nya lagarnas förhistoria 
och de många meningsbrytningarna vid deras tillkomst, därom är till- 
räckligt skrivet och talat i de utredningar och utlåtanden, inlagor och 
inlägg som förebragtes under de åtta åren närmast före deras slutliga 
antagande och stadfästande, och av vilka en sammanfattning är given i 
1915 års riksdagshandlingar. Ej heller skall jag i någon mån söka 
återuppliva striden om vad som varit, genom ytterligare meningsbyten 
om de förmenta och verkliga bristerna i de förra lagarna och tillämp- 
ningen av dem; därav torde vi nu hava föga att lära. 
Utan några som helst anspråk på fullständighet och för att fram- 
hålla en del omständigheter, som torde vara viktiga för frågans fort- 
satta utveckling, skall jag här framlägga en redogörelse för de huvud- 
sakliga förändringar i lagstiftningen, som vidtagits genom 1915 års för- 
ordningar, och i sammanhang därmed några synpunkter på betingelserna 
för den övrenorrländska skogslagstiftningen i dess helhet, vidare en un- 
dersökning av, huru dessa förordningar kunna komma att, delvis i för- 
bindelse med av staten och andra beviljade skogsvårdsanslag, främja en 
god skogsvård och slutligen ett försök att angiva, i vilken riktning for- 
merna för lagarnas handhavande och vissa andra bestämmelser böra ut- 
vecklas för att i vidaste mån tjäna syftemålet med deras tillkomst: en 
god skogshushållning. Som Norrbottens och Västerbottens län synas vara 
undantagna från de uppdrag, som anförtrotts åt den nu sittande skogs- 
lagstiftningskommittén av år 1911 torde man här kunna röra sig ganska 
fritt utan att behöva göra sig skyldig till att »föregripa» någon ut- 
redning. 
Kärnan i lappmarkens utsyningslagar före år 1915 fanns i $ 58 i 
1894 års skogsförordning och utgjordes av ett för kronohemman och 
nybyggen gällande stadgande om utsyningarnas inskränkande i syfte 
att åstadkomma ett uthålligt skogsbruk, varmed här förstods »ena- 
handa årlig tillgång på träd, som äro till timmer eller bräder använd- 
bara». Därigenom ville man för all framtid tillförsäkra den jordbru- 
kande befolkningen det stöd i skogen, som den så väl behövde i dessa 
trakter. I fråga om skogsvården stadgades samtidigt endast, att full- 
mogen skog ej skulle sparas så länge, att den komme att skadas av 
ålder "eller; eljest. 
1915 års lappmarkslag betecknar ett stort framsteg genom att vid 
sidan om bestämmelserna om ett uthålligt skogsbruk föra fram tanken 
på att även söka skapa ny skog, en sammanställning som klart uttryc- 
kes genom riksdagens uttalande i denna sak vid förordningarnas anta- 
