706 EINAR HAMMARSTRAND. 
nad virkesbokföring och dels jämförelser mellan avverkningar och skogs- 
tillgångar från den ena indelningsperioden till den andra. I dessa skulle 
då upptagas all avverkning, ordinarie och extra, och således även av- 
verkningar för husbehovsändamål. Bestämmandet av storleken av dessa 
senare skulle måhända välla någon svårighet, men den del av dem, som 
skall räknas som ordinarie avverkning, måste i alla händelser redovisas 
i utsyningsprotokollen. Här bjudes ett gott tillfälle att utan nämnvärt 
ökat besvär åstadkomma en enhetlig och värdefull skogsredovisning för 
ett vidsträckt område av enskilda fastigheter; som det nu är, och sedan 
de förut begagnade, och skäligen enkla kontrollböckerna ej längre an- 
vändas, lär den saken vara överlämnad till vederbörande jägmästares 
gottfinnande. 
Innan jag lämnar lappmarkslagen, synes det vara skäl att nämna några 
ord om den grundsats, på vilken lagen är uppbyggd. Som bekant bort 
skänkte staten genom 1873 års avvittringsstadga till de enskilda huvud- 
delen av de vidsträckta skogsområden, som de nu innehava. Därvid 
förelågo två förslag, dels att giva de enskilda fri förfoganderätt till sko- 
gen och så små områden, att skadan av de befarade missbruken av 
denna rätt matte inskränkas till minsta möjliga omfång, och dels att 
giva dem större områden med rättighet att endast taga skogens na- 
turliga avkastning. Man valde den senare vägen, vilken ansågs skulle bliva 
mest fördelaktig för den enskilde, en uppfattning, som utvecklingen 
knappast har bekräftat. 
1868 års skogskommitté hade som sin asikt framhållit den stora be- 
tydelse, skogarna hade i dessa trakter som en naturlig stormkappa mot 
de för kulturen så menliga fjällvindarna. Vi veta, att denna uppfattning 
i stort sett är ohållbar som grund för utsyningslagen, men lagen har 
därför ej blivit obehövlig, tvärtom har den nu själv blivit en däruppe nöd- 
vändig stormkappa mot den åskådning, som vill utsträcka de för det 
ekonomiska livet i allmänhet gällande lagarna att omfatta även skogs- 
hushållningen och därför uppställer fordringar på, att den skog, som icke 
avkastar vanlig ränta på sitt försäljningsvärde, skall tillgodogöras och 
omsättas i andra nyttigheter. Som ingen torde kunna bestrida, att en 
ordnad skogsskötsel på dylika grunder skulle bliva en omöjlighet i lapp- 
marken, och att den nyssnämnda satsen således ej kan tillerkännas ett 
allmänt och avgörande inflytande på våra svenska skogar, kommer ut- 
syningslagens grundsats att stå som ett uttryck för vår uppfattning, att 
skogens bestånd går före de allmänna ekonomiska lagarna. = Därför 
kunna dessa ej sägas hava blivit utsatta för något våldförande, de bliva 
åter giltiga, när de ha att räkna med tillvaron av skogslagen. Och ju 
mer den ekonomiska upplysningen stiger, desto nödvändigare blir lagen 
