708 EINAR HAMMARSTRAND. 
verkan allt för mycket skulle äventyras. Därmed må dock vara huru 
som helst, den frågan har nu endast historiskt intresse. 
Man har invänt mot lagen, att den försvårar användningen av äldre 
undermåliga träd och av gallringsvirke (1896 års kommitté). I mindre 
omfattning har detta understundom sitt berättigande, i större endast 
såvida bestämmelsen, att utsyningsansökan skall insändas inom viss tid, 
kan anses betungande, och så länge personalfraågan ej hunnit lösas. In- 
vändningarna kunna även bemötas med, att de enskilda skogsägarna i 
stället genom lagen erhålla anvisning på, hur de på bästa sätt skola ut- 
taga de äldre undermåliga träden och gallringsvirket. Visserligen fal- 
ler detta kanske utanför det mal, som lagens skapare uppställde, och 
vilket 1868 års kommitté uttryckte som »nödvändigheten av att under 
alla förhållanden bevara ungskogen undan förstörelse», men för skogs- 
vården i stort i dessa landsdelar måste det anses vara fördelaktigt, att 
utvecklingen medfört sådana verkningar av lagen, vilken av praktiska 
skäl icke kunnat bliva vad som närmast hade motsvarat lagstiftarnas 
mål: en ungskogslag med åldersgräns. Jag frågade en gång för ej så 
länge sedan en gammal god bonde, vad han ansåg om den skogslag, som 
vi hade, och fick till svar: nog är lagen bra, men det blir ju ibland all- 
deles slätt efter de här skogsigenjörerna, där de fara fram i skogen. 
Detta omedvetna beröm pekar på, att lagen fyller eller kan fylla ett 
verkligt behov, genom att giva det stora flertalet av skogsägarna en 
påtaglig undervisning ifråga om rationell avverkning. 
Således är 1915 års lag för de nordligaste länens kustland icke blott 
en ungskogslag utan framför allt en utsyningslag, fastän i förklädd 
form, vilket även påvisades vid dess tillkomst. Den förlorar också så 
småningom sin betydelse som dimensionslag i den mån den grövre sko- 
gen försvinner. Att dimensionsprincipen ändock bibehölls torde få räk- 
nas som ett offer åt den mening, som ansåg, att lagen borde vara så 
litet ingripande som möjligt i den enskildes förfoganderätt över sin 
skog, ett offer, som skedde på bekostnad både av den vinst, som låg i 
framdrivande i allmänhet av rationella avverkningsformer, och av utsik- 
terna för, att de mindre skogsägarna skulle komma att ordna sina av- 
verkningar på för dem själva i ekonomiskt avseende fördelaktigaste sätt. 
De så kallade fullmåliga stämplingarna äro en styggelse såväl ur skog- 
lig som i de festa fall även ur ekonomisk synpunkt, men de kunna 
och böra inom den nuvarande lagens ram med säkra utsikter till fram- 
gång motarbeta sgenom borttagandet av utsyningsavgifterna för fullmå- 
lig skog, en fråga, som jag längre fram skall återkomma till. 
På en del håll äro krafter redan i verksamhet för att få lagen änd- 
rad och i stort sett återförd till dess gamla former, varigenom utsyning 
