IOI5 ÅRS FÖRORDNINGAR FÖR ENSK. SKOGAR I ÖVRE NORRLAND. Tp 
muntras och stödjas tills de kommit till insikt om, att de till sitt eget 
bästa måste vårda sin skog; när detta en gång skett, torde anslagen 
kunna minskas. 
Om hur medlen skola förvaltas och arbetena ordnas finnes däremot 
intet närmare bestämt, de ställas utan vidare till hushållningssällska- 
pens förfogande. 
Emellertid hade 19153 års riksdag tydligt förklarat, att anledningen 
till, att den antog ungskogslagen, särskilt var att söka i de fördelar för 
skogsägaren, som förslaget syntes innebära genom det biträde — i 
skogsvårdens tjänst — som skulle komma att lämnas honom av den 
nya tjänstemannakåren. Och i 1916 års riksdags förut omnämnda skri- 
velse om skogsvårdsanslag för de nordligaste länen framhölls, att det 
enskilda skogsvårdsintresse, som företräddes av inom de olika länen verk- 
samma skogsvårdsnämnderna, fortfarande borde tillgodoses, och att sam- 
arbetet mellan nämnderna och skogsstatstjänstemännen borde ordnas så 
verksamt och fruktbärande som möjligt. I skogsstatens instruktion är 
också numera föreskrivet, att såväl jägmästarna ifråga om de enskilda 
skogar, vilka äro underkastade deras uppsikt, som skogsingenjörerna 
böra till skogshushållningens befrämjande »söka samverkan med sådana 
korporationer, som inom orten arbeta för samma mål», det vill här säga 
hushållningssällskapens skogsvårdsnämnder. 
Dessa äro däremot obundna av instruktionen och synas även vara 
det av riksdagens ovan anförda uttalanden. I det yttrande i fråga om 
skogsvårdsanslaget, som Västerbottens läns skogsvårdsnämnd avgivit, 
kommer den sålunda i denna del till slutsats, att den ej kan inse, att 
samarbetet mellan skogsvårdsnämnderna och skogsstatstjänstemännen 
»kan bliva av så synnerligen effektiv art>. Nämnden ställer därjämte 
i utsikt, att den själv kommer att antaga och avlöna, förutom erforder- 
ligt antal länsskogvaktare, en särskild sekreterare i samma ställning som 
länsjägmästarna i övriga delar av landet, och synes sålunda anse, att 
skogsvårdsstyrelserna därstädes äro den förebild, efter vilken nämnderna 
böra inrätta sig, men därvid förbiser den tydligen, att i nämnda lands- 
delar saknas den statstjänstemannakår, som skapats i de nordligaste lä- 
nen uteslutande för att arbeta i den enskilda skogsvårdens tjänst. 
Ehuru nämnden vidare säger sig inse önskvärdheten av, att skogs- 
statstjänstemännen även finge handhava det direkta skogsvårdsarbetet å 
enskildas skogar, bestrider nämnden dock, att en dylik anordning låter 
sig genomföras under nuvarande förhållanden, ty den kan icke se någon 
lösning av frågan, huru skogsvårdsnämnderna i erforderlig utsträckning 
skulle kunna få förfoganderätt och bestämmanderätt över skogsingen- 
jörerna. 
