7 gå) EINAR HAMMARSTRAND. 
Så för att nämna några fall måste man nu stanna tveksam inför 
frågan om det är lagens mening, att barrved fritt skall få avverkas å en 
skog till bränsle å ett i angränsande skifteslag beläget länssjukhus, eller 
att en bonde skall ha rättighet att utan utsyning sälja undermåligt virke 
till en handlande, som därav vill uppföra ett förrådshus vid sin handels- 
bod, och i många andra dylika fall. En billig fordran är, att lagen i 
detta avseende göres så tydlig, att det blir möjligt att genomföra en 
enhetlig tillämpning av den. 
Inom våra två nordligaste län gäller lappmarkens utsyningslag för ett 
sammanlagt område av 2,960,000 hektar och ungskogslagen för 3,100,000 
hektar. Det är således på enskild mark till en yta av tillsammans över 
sex millioner hektar eller nära en sjundedel av hela landets ytvidd, som 
skogens tillvaro och framtid bestämmas genom de nu avhandlade för- 
ordningarna av år 1915. Och det är i sanning således ej heller nå- 
got litet ansvar, som statsmakterna här hava påtagit sig. Men en skogs- 
lags former må vara aldrig så väl avfattade, det är dock det liv, som 
skall fylla dem, och åt vilket de måste lämna ett stort utrymme, som 
blir det avgörande för lagens värde. Därför få också de närmare be- 
stämmelser, som den styrande myndigheten äger att utfärda, så stor be- 
tydelse för det helas utveckling. 
I det avseendet har jag i förbigående sagt anledning att påpeka, 
att det knappast torde vara lämpligt att utfärda viktiga reglementariska 
föreskrifter, formulär eller lagändringsförslag utan att taga del av de upp- 
fattningar och önskemål, som kunna förefinnas bland dem, som närmast 
äro satta att handhava lagarna. Häri ligger intet misstroende till den 
högsta sakkunskapen, det är blott en naturlig sak, att denna ej kan om- 
fatta allt. 
För skogens vårdande måste emellertid alla krafter samverka, icke blott 
lagens handhavare i olika ställningar samt i skogsvårdens intresse 
bildade sammanslutningar utan även den stora skogsägande allmänheten, 
och förbättrandet av denna vård är ett mål, om vilket vi kunna ena oss, 
även om vägarna dit fram ibland gå isär. Och först när vi alla gjort 
klart för oss, att skogslagarna kunna fylla en stor och genom utveckling- 
ens gång allt mer nödvändig uppgift genom att befrämja skogarnas 
skötsel och framtida bestånd, och att deras ägare till sitt eget och det 
helas väl måste underkasta sig en del medföljande svårigheter, som 
knappast helt och hållet kunna undvikas, men som vi skola försöka göra 
så små som möjligt, först då äro vi genomträngda av den allmänanda, 
som är en nödvändig förutsättning för, att vi med lagens tillhjälp skola 
kunna till landets fördel göra det bästa möjliga av våra skogstillgångar. 
