DISKUSSION. 183 
taga hand om de anslag, som anvisas dels av Kungl. Maj:t till hushållnings- 
sällskap, dels av landsting och hushållningssällskap. Skogsvårdsnämnderna 
förvalta dessa medel och fördela dem, sedan visshet erhållits, om de personer, 
som av dem erhålla bidrag, gjort sig därav förtjänta genom lämpliga åtgärder 
för skogens vård. Dessa skogsvårdsnämnder äga påkalla sakkunnigt biträde 
av särskilda skogstjänstemän, skogsingenjörer. Samarbetet mellan statstjänste- 
männen i skogsvårdsnämnderna bör kunna leda till ett gott resultat, om den 
goda viljan finnes, Det är skogsingenjörerna, som här ha att lämna hjälp, och 
skogsvårdsnämnderna böra vara tacksamma för det stöd, som de ha i dem. 
Det sades av herr Åhlund, att en skogsägare kan undandraga sig kon- 
trollen, om han på visst, angivet sätt för fram virket till en såg och där låter 
såga detsamma. Men den brottsliga handlingen ligger i första hand dock 
icke i åtgärden, att virket försågas, utan i avverkningen av den undermåliga 
skogen utan särskilt därtill erhållet tillstånd. Denna författningsstridiga hand- 
ling fullföljes genom virkets försågning och genom dess bortförande till annat 
ändamål än för eget eller angränsande skifteslags husbehov. 
Herr Ahlund nämnde vidare, att skogsägaren icke har skyldighet verkställa 
de skogsvårdsåtgärder eller den skogskultur, som kan vara behövlig. Det kan 
ju hända, men det ligger likväl den press på skogsägaren, att, om skogs- 
ingenjören förstår sin sak, torde han kunna förmå skogsägaren vidtaga sådana 
åtgärder. Vid handläggande av utsyningsförrättning å viss skog är skogs- 
ingenjören i tillfälle att giva skogsägaren råd och anvisningar rörande sko- 
gens och markens skötsel samt i övrigt erhålla inblick i skogens tillstånd, 
varom han bör föra anteckningar. När sedan skogsägaren om något år åter- 
kommer med begäran om förnyad utsyning, kan skogsingenjören förvissa sig 
om, vad under den gångna tiden uträttats. Är därvid intet uträttat, av vad 
vid senast hållen förrättning ansågs nödvändigt, och vilket förutsattes vid ut- 
syningens företagande, torde utsyningsförrättaren icke sakna utvägar vidtaga 
lämpliga dispositioner, ägnade att förmå skogsägarna att med mera kraft vinn- 
lägga sig om utförande av föryngrings- m. fl. dyl. arbeten. 
Jag tror sålunda, att man i nu ifrågavavarande förordnings föreskrifter har 
en ganska stark press på de vederbörande, som icke ägna tillräcklig omsorg 
om sina skogar. För övrigt är dock så, att ett ej ringa antal skogsägare 
även inom Västerbottens landskap ha god vilja och även förmåga att intres- 
sera sig för sina skogar, och de nedlägga också avsevärt arbete på dem på 
sina ställen. Skogstjänstemännen böra naturligtvis söka stödja sådana strä- 
vanden, och, när det för sådant avseende erfordras, släppa efter på förord- 
ningens föreskrifter ända till yttersta gränsen. 
Jag skall icke längre upptaga tiden, men vill dock slutligen framhålla, att 
jag hyser den förhoppningen och förvissningen, att skogsvårdsarbetet där uppe 
alls icke behöver hindras av gällande förordnings föreskrifter utan tvärtom. 
Jag erkänner gärna och villigt, att svårigheter för författningens rätta tillämp- 
ning finnas, och särskilt har det år som gått varit fullt av motigheter. Man 
får dock icke döma efter detta år. Vi ha därunder på alla områden haft 
så säregna förhållanden, och det kan givetvis icke begäras, att en hantering 
som skogsdrift skulle vara fritagen från dem. På grund av den mot förr 
betydande prisstegringen å trävaror och därav föranledda oerhört ökade efter- 
frågan på virke och dettas utsyning, har, som känt är, bl. a. rått mycket 
stor personalbrist. 
52. Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917 
