784 DISKUSSION. 
Såsom exempel på det i högsta grad ökade behovet av skogstjänstemän 
vill jag nämna, att inom den del av Västerbottens läns kustland, som tillhör 
Umeå skogsvårdsområde, motsvarande Bjurholms och Degerfors revir, voro år 
1914 anställda två jägmästare och tre assistenter, under det att för inneva- 
rande år anses erfordras ej mindre än 4 jägmästare och skogsingenjörer samt 
c:a 15 assistenter och extra skogsingenjörer. 
Auditör H. Fahlén: Jag hade endast tillfälle att höra slutet av föredrags- 
hållarens anförande. Anledningen till att jag begärt ordet var herr Ålunds 
anförande, vilket jag tyckte gick något för hårt åt lagstiftningen rörande 
kustlandskapen, ehuru jag för min del bekänner, att jag ingalunda är någon 
beundrare av densamma. Men jag tycker, att man går för långt, när man 
presumerar, att varje skogsägare skall utfundera alla kryphål, som finnas, för 
att kringgå lagen, och föredragshållaren syntes mig nästan skissera upp en 
liten handbok rörande sättet att undgå lagens bestämmelser. Jag tror för 
min del, att prohibitiva skogslagstiftningsparagrafer måste bliva i jämförel- 
sevis hög grad tänjbara. Jag vill tillägga, att så långt min erfarenhet sträcker 
sig -—- jag har visserligen hämtat den icke från dessa landsdelar utan från 
närgränsande trakter — har intresset för skogsvården samt uppfattningen av 
skogens värde och betydelse icke endast för landet i dess helhet utan för 
den privata ekonomien nu brutit igenom. Jag vet icke, men jag tror, att 
den erfarenhet jag har i detta avseende, är tillämplig även på här ifråga- 
varande trakter. 
Vad beträffar denna dimensionslag, som den kallas, så ha vi hört klagomål 
däröver, vilka icke äro endast från i går, och jag tror icke, att dessa klago- 
mål blivit mindre, sedan lagen undergick omarbetning 1915. Jag hade till- 
fälle att i viss mån deltaga i detta arbete och hade då den känslan, att det 
var ett styckeverk som sist förelåg. Det var ett i viss mån irrationellt och 
osystematiskt förslag. Men jag skall be få nämna, att den riksdagsskrivelse, 
som avläts i anledning av de kungl. propositionerna i ärendet, innehåller ett 
icke allt för otydligt uttalande, syftande åt att den förändrade lagstiftningen 
icke skulle bliva av permanent karaktär, utan att man i sinom tid måste 
inrikta sig på en omarbetning av hela lagen. Hela tyngdpunkten av detta 
spörsmål ligger i frågan om denna lags — med bevarande av dimensionsbe- 
stämmelsen — vara eller icke vara. Jag tror, att tidpunkten nu är kommen 
att söka få en lösning i riktning av utmönstrande av denna bestämmelse. 
Det har gjorts många uttalanden, att man borde slå in på denna väg. Av 
skäl, som jag antytt, har det tidigare icke låtit sig göra. Emellertid tillåter 
jag mig nämna, att Norrlands skogsvårdsförbund den 28 sistlidne april vid 
sitt årsmöte, som var besökt av representanter för alla de intressen, som beröras 
av föreliggande spörsmål, uppdragit åt sin styrelse att till Kungl. Maj:t ingiva 
en skrivelse med anhållan om åtgärder, i syfte att ifrågavarande lag måtte 
bliva omarbetad förnämligast 1 den riktning, att de dimensionsbestämmelser, 
som ansågos föråldrade och irrationella, borteliminerades och ersattes av 
andra bestämmelser till skydd särskilt för den växande ungskogen och till 
betryggande av återväxten. Det är ju ett allmänt hållet uttalande, och den 
skrivelse, som med anledning av detta beslut skall avlåtas, är icke uppsatt 
och färdig, men det är väl möjligt och sannolikt, att den i sin mån kommer 
att medverka till, att förevarande spörsmål kommer att upptagas till verkligt 
