844 FOLKE BROMÉE. 
Flottning anses sålunda hava börjat redan på 1300—1400-talen. Atskilliga 
bevis framdragas för att flottning ägt rum i olika landsdelar under århundra- 
dena närmast efter nu nämnda. 
Reglerande av särskild /f/ottled var emellertid ett i Sverige obekant uttryck 
till och med så sent som vid nedskrivande av 1734 års lag. Den förste, 
som framhållit betydelsen av gemensam flottning, varvid olika virkesägare skulle 
hava olika märken å sitt virke, torde vara landshövdingen i Värmlands län 
E. Wrangel i början av 1700-talet. Flottningsrörelsen måste alltså redan vid 
denna tidpunkt ha nått en icke så alldeles obetydlig utveckling. 
Om alltså redan i förra hälften av 1700-talet flottning förekom i flera vat- 
tendrag i olika delar av landet, så dröjde det dock ända till 1760, innan 
flottningsrörelsen blev beaktad i den egentliga lagstiftningen. Detta skedde ge- 
nom Kungl. Maj:ts allmänna stadga och ordning för rikets havs-, skär- ström- 
och insjöfiske av den 14 november 1766 samt i förklaringen härtill den 24 
januari 1773. Dessa författningar hava sedermera utvidgats och ersatts med 
ett Kungl. Brev den 8 april 1811 samt fiskeristadgan den 29 juni 1852. 
Nu gällande lagstiftning på detta område innehålles i Kungl. Förordningen 
om allmän fottled och Flottningsstadgan, båda utfärdade den 30 december 
1880 och grundade på förslagen av den s. k. nya lagberedningen. 
Efter denna historik följer så ett kapitel s/afistik över Sveriges export av 
trävaror under åren 1863—--1913. Dessa siffror och fakta torde vara för all- 
mänt kända för att här behöva relateras. En siffra, värd att minnas, är 
dock den sammanlagda längden av hela Sveriges flottleder, vilken utgör minst 
30,000 km. Till jämförelse härmed kan nämnas, att samtliga järnvägar i 
hela Sverige år 1912 hade en längd av 14,164 (vid slutet av 1914 14,644) 
km., och att hela jordens omkrets vid ekvatorn är 40,000 km. 
Uti ett 156 sidor långt kapitel ha de sakkunniga motiverat sitt förslag till 
vattenlag. 
Fjärde kapitlet härav — »om allmän flottled» — förtjänar här en närmare 
granskning. 
Från hittills gällande bestämmelser om nyinrättande av allmän flottled samt 
om ansökan om allmän flottleds inrättande anser sig kommittén sakna skäl 
avvika. 
Däremot hålla de sakkunniga före, att prövning av flottledsfrågor, som hit- 
tills skett genom Konungens befallningshavande, bör överlämnas åt de s. k. 
vattendomstolar, som av vattenrätts- och dikningslagskommittéerna föreslagits 
för handläggande av andra vattenmål, varvid dessa vattendomstolar skulle or- 
ganiseras så, att de lämpade sig för avgörande av alla sådana spörsmål, som 
gälla både för bestämmande av byggnader, som böra utföras för flottleder, 
och för i flottledsmål förekommande lösens- ech ersättningsfrågor. Vissa rent 
administrativa spörsmål, såsom beträffande grunderna för flottningskostnadernas 
fördelning på olika slags virke, om amorteringsplaner för sådana utgifter, 
vilka icke lämpligen kunna gäldas under ett enda år, samt om reglements- 
bestämmelser, föreslås dock fortfarande skola överlämnas till avgörande av 
Konungens befallningshavande. I betänkandet uppdrages sålunda närmare 
gränsen mellan de båda myndigheternas prövningsområden. 
I en vidlyftig paragraf stadgas plikt för den, vars rätt beröres av vissa, 
närmare beskrivna anläggningar eller åtgärder för vattendrags flottbargörande 
eller för allmän flottleds utvidgande eller förbättrande, att tåla allt härigenom 
