845 FOLKE BROMÉE. 
ningen, varvid dock den nyheten föreslås, att den skadelidande skall före ult- 
gången av det kalenderår, varunder skadan uppkommit, tillkännagiva sitt skade- 
ståndsanspråk (för närvarande gäller ingen annan begränsning beträffande ti- 
den än den vanliga 10-års preskriptionsbestämmelsen), varefter flottningsskadan 
skall ersättas med högsta belopp, vartill den skäligen må skattas. 
Nyheten om tidsbestämmelsen bör bliva av synnerlig vikt och nytta för 
flottningsföreningarna. Då det hittills ofta förekommit, att en skadelidande 
dröjt flera år med framställande av sina ersättningsanspråk, därvid han på för- 
hand anordnat ett för sig gynnsamt bevisningsmaterial; har flottningsföreningen, 
när anspråket sent omsider väckts, ofta förut icke ägande kännedom om att 
skada skett, stått där ganska oförmögen att på något sätt kontrollera skadans 
omfång och gendriva motpartens långt förut planerade bevisning. 
I fråga om prövning av ersättning för flottningsskada böra skiljemän, varav 
en utses av föreningen eller den flottande, mot vilken kravet riktas, en av 
ersättningstagaren och den tredje av de båda sålunda utsedda, obligatoriskt 
anlitas, och ingendera parten, varken ersättningsskyldig eller ersättningstagare, 
bör -— såsom hittills är fallet med ersättningstagare — medgivas rätt att 
välja, om ersättningsfrågan 1 första hand skall avgöras av skiljemän eller av 
domstol. 
Det skiljemannaförfarande, som härvid skall användas, kommer att bliva myc- 
ket enkelt. 
Spörsmålet om principerna för flottningskostnadernas fördelning, en tvistefråga 
på flottningslagstiftningens område, varom även fackmännens meningsskiljakt- 
ligheter varit större än beträffande andra frågor, har givit anledning till en 
utförligt motiverad paragraf. 
Efter relaterande av olika myndigheters, som i frågan blivit hörda, yttran- 
den föreslås, att Konungens befallningshavande skall fastställa allmänna grun- 
der med iakttagande vid kostnadernas utdebiterande bland annat av, att olika 
flottningsdistrikt skola särskiljas, att principerna för en god skogsvårds ford- 
ringar tillåtas komma till sin rätt, att utgifterna fördelas efter den svårighet, 
de särskilda flottgodsslagen orsaka vid flottningen eller sorteringen, samt att, 
beträffande sorteringsavgifter vid skiljeställen, endast de flottande deltaga, som 
därstädes få flottgods till sig avskilt. 
Flottningsstadgans ståndpunkt, att /ollningssvårigheten bör vara avgörande 
vid kostnadernas fördelning, har som bekant visat sig vara mycket svårtolkad. 
Detta framgår också med all tydlighet av de heterogena förhållanden, som 
hittills rått i Sverige. De olika system, som användas, längdklassystemet, 
kubiksystemet, rektangulärsystemet, ren stycketalsflottning, äro ju för väl kända 
för att behöva en erinring. 
Ett uti ett Kungl. Domänstyrelsens utlåtande framkommet förslag om till- 
lämpande av zontarif vid flottningen hava de sakkunnige ansett alltför mycket 
strida mot principen, att varje timmer skall bidraga till arbetskostnaden i samma 
mån, som det bidrager i själva /oltningsarbetet, På visst sätt gäller ju redan 
nu ett zontariffsystem, nämligen i så måtto — beträffande underhållsutgifterna 
— att delaktighet i desamma på grund av att virkestillförseln successivt ökas 
nedåt leden minskas beträffande varje särskilt distrikt pr enhet räknat, ju 
längre ned godset framföres. 
Beträffande frågan om fottgodsets barkning har hittills som bekant den be- 
stämmelsen gällt, att allt virke, innan det lägges i flottleden, skall avbarkas, 
