3602 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
kommunikationsverken och tullverket jämte domänstyrelsen och skogsstaten, vilket förslag, 
av Eders Kungl. Maj:t åberopat i nådiga propositionen n:o 274 till 1917 års riksdag, i 
huvudsak synes hava godkänts av statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet, som å 
sidan 71 i propositionem uttalat, att han i allt väsentligt funnit sig kunna ansluta sig till de 
av kommissionen uttalade åsikter och framlagda förslag i reseersättningsfrågan. Likväl har 
statsrådet framhållit, att det beträffande de närmare bestämmelserna rörande rese- och trakta- 
mentsersättningen borde tillkomma Kungl. Maj:t att besluta. Denna uppfattning synes också 
hava omfattats av vederbörande utskott och av riksdagen, vilken godkänt vad utskottet i 
detta ärende tillstyrkt. Ifråga om av förbundet såsom stöd för sin framställning åberopade 
motioner av herrar Barthelson och Holm får domänstyrelsen erinra, att ehuru i dessa motio- 
ner framhållits bland annat lämpligheten av, att reseersättning utginge för färd med cykel 
eller skidor, något yrkande härom från motionärernas sida icke framkommit, utan allenast 
en hemställan, att riksdagen, under förutsättning att det i nådiga proposition framförda för- 
slaget rörande ändrade grunder för reseersättnings utgående åt skogspersonalen vunne bifall 
i huvudsak, ville hos Eders Kungl. Maj:t göra framställning, att de tjänstemannagrupper av 
den förvaltande personalen, som genom kommissionens förslag skulle komma att vidkännas 
nedsättning i nu utgående löneförmåner och reseersättningar, måtte hållas skadeslösa genom 
ett på lämpligt sätt avvägt, tillfälligt utgående årligt lönetillskott. I anledning av denna 
hemställan framhöll utskottet såsom sin övertygelse, att Eders Kungl. Maj:t skulle vid till- 
lämpningen av de av utskottet tillstyrkta grunder för reseersättnings utgående till skogsstatens 
personal ägna spörsmålet angående reseersättning vid färd å cykel eller skidor nödig upp- 
märksamhet. Riksdagen har i sin underdåniga skrivelse n:o 347 den 12 juni 1917 förklarat 
sig hava medgivit att från och med dag, som Eders Kungl. Maj:t ägde bestämma, rese- 
kostnads- och traktamentsersättning finge av domänfondens avkastning utgå till ordinarie och 
extra befattningshavare vid skogsstaten, tillhörande den förvaltande personalen, ävensom 
skogsskoleföreståndare i enlighet med gällande resereglemente med iakttagande av de modi- 
fikationer och särskilda bestämmelser, Eders Kungl. Maj:t kunde finna skäligt föreskriva. I 
nådigt brev till styrelsen den 3 juli 1917, vilket till styrelsen ingick den 21 samma månad, 
har Eders Kungl. Maj:t anbefallt styrelsen att taga under omprövning, huruvida framställning 
borde, såsom i riksdagens skrivelse ifrågasatts, göras hos Riksdagen om beredande av sär- 
skilt lönetillskott åt vissa befattningshavare, som kunde antagas genom den beslutade för- 
ändringen om sättet för resekostnadernas ersättande få vidkännas minskning av till dem nu 
utgående förmåner, varvid särskilt borde beaktas skogstaxatorer samt i de nordligare delarna 
av riket anställda assistenter. Detta Eders Kungl. Maj:ts uppdrag har styrelsen haft för 
avsikt att fullgöra vid snart stundande ingivande av statförslag i fråga om driftkostnader 
för statens domäners fond år 1919. 
Domänstyrelsen håller visserligen fortfarande före, att reseersättningarnas utgående med 
fasta resepenningar och dagtraktamenten varit att föredraga framför det av lönekommissio- 
nen föreslagna systemet. Då styrelsen likväl, för att icke äventyra reseersättningsfrågans 
definitiva avgörande vid årets riksdag, ansåg sig böra frånträda denna sin ståndpunkt och 
tillstyrka lönekommissionens förslag, syntes det styrelsen icke möjligt att med lönekommis- 
sionens utgångspunkt: »reseersättning enligt självkostnadsprinciper, således utan förtjänst på 
reseersättningen, och de blivande löneförmånernas bestämmande med hänsyn härtill», hålla 
på reseersättning såsom efter två hästar för färd till fots, med cykel eller skidor eller i kro- 
nans båt. Även syntes denna beräkningsgrund svår att tillämpa i fråga om färd till fots 
eller med skidor, för vilka färdsätt i skogen det ofta bleve synnerligen vanskligt att upp- 
draga gränsen mellan resa och förrättning. I fråga om resa med cykel vore eljest mycket 
som talade för lämpligheten av att skogstjänstemännen bereddes ersättning för dylika resor, 
vilken ersättning likväl i så fall borde utgå med ett lägre belopp än för färd med motor- 
cykel. Den senare kostar nämligen avsevärt mer i inköp och underhåll än cykeln, vartill 
kommer kostnaden för motorbränslet, och att tjänstemannen förbrukar den egna kropps- 
kraften till cykelns framdrivande kan icke anses vara till någon fördel för tjänsten, liksom 
icke heller cykelns ringa förmåga att bära reseffekter; kan det emellertid anses lämpligt att 
medgiva ersättning för resa med cykel motsvarande den för skjuts efter en häst, har styrel- 
sen icke något att däremot erinra. Dock syntes det styrelsen ännu lämpligare, om det 
kunde ordnas så, att reseersättning för färd såväl med motorcykel som med vanlig cykel 
utginge med visst belopp per tillryggalagd mil, varigenom ersättningen bleve likformig för 
hela landet, vilket, om ersättningen skall utgå såsom för färd efter häst, icke bleve fallet, 
eftersom skjutslegan är olika inom olika trakter. Styrelsen tillåter sig, om detta kan genom- 
föras, föreslå en ersättning av 5 kronor per mil för resa med motorcykel och av 2 kronor 
per mil för färd å cykel, självfallet bör, därest ersättning för färd med cykel beslutas, ingen 
ersättning utgå till den förvaltande skogspersonalen för hållandet av cykel. 
