868 RUTGER SERNANDER, 
Ju längre mot norr man kommer, dess mer ökas faran av tvenne för 
skogens vitalitet och fortkomst ödesdigra fenomen, rå/umusbildning och 
försumpning. 
En kraftig råhumusbildning försvårar som bekant i hög grad föryng- 
ringen. Lapplands oerhörda vidder av genom allmänna klimatiska förhål- 
landen och en irrationell timmerblädning uppkomna oväxtliga fjällgran- 
skog med dess täta filt av råhumus ha länge betraktats som oefterrätt- 
liga härutinnan. Med den modärna marklärans och blädningsteknikens 
erfarenheter är det obestridligt, att hela problemet om, hur denna dege- 
nererade granskog skall kunna överföras till växtliga typer, betydligt 
ljusnat, frånsett det nationalekonomiskt glädjande faktum, att med detta 
överförande följer möjligheten av att omedelbart kunna öka exploaterin- 
gen till värden av miljoner kronor pr år. (4.) 
Det lider intet tvivel, att icke försumpningsfaran i allra högsta grad 
överdrivits. De tider äro förbi — vi böra dock minnas, att denna fel- 
syn i vida kretsar gåvo de norrländska skogsproblemen den aktualitet, 
de så väl behövde — 'då man tänkte, att myrarne bokstavligen vältrade 
sig över den norrländska skogen, och att, om ej kraftiga åtgärder vid- 
togos, arealer av furstendömens omfattning inom några mansåldrar skulle 
vara förstörda och ödelagda. Växtfysiognomiken och torvmossforskningen 
ha kritiskt behandlat de företeelser, på vilka denna åskådning vilade, 
och ha uppvisat, att den oerhörda försumpning av skog, som faktiskt 
ägt rum, härrör från en i den grå forntiden liggande katastrof, av vilken 
vi i nutiden endast spåra de för en rationell skogsvård ofta ganska be- 
svärliga, men ur geografisk synpunkt rent obetydliga förtoningarne. (4.) 
På hela denna fråga om försumpningarne se vi nu helt annorlunda 
än, ja låt oss säga för ännu några år sedan. 
De preventiva åtgärderna ha alldeles fått träda i bakgrunden för vad 
jag skulle vilja kalla de erövringspolitiska. — Ungefär 30 procent av 
Norrlands mark upptagas ju som bekant av »yrar. Att skog med fram- 
gång och ekonomisk vinst skulle kunna uppdragas på dessa, antog man 
endast som möjligt för de godartade och mindre frostlänta typer, av 
vilka lanthushållningen ej tagit sin tribut genom sina visserligen talrika, 
men till arealen försvinnande uppodlingar. Men någon större procent 
av norrländsk myr under skogsbörd drömde man sig knappast. Tvärtom 
sade man uttryckligen ifrån, att mossarne, den ena av myrarnes tvänne 
huvudslag, icke lämpade sig för skogsbörd, och bland £ärren, som be- 
kant det andra huvudslaget, ställde man avgjort de synnerligen omfat- 
tande /arkerna i samma kategori. De största optimisterna medgåvo 
dock, att vissa mossar voro lämpliga, men under inga förhållanden 
de vitt utbredda näringsfattiga .Sphagnum fuscum-mossarne, och 
