370 RUTGER SERNANDER. 
Allt av den ursprungliga naturen, som ej naturskyddet tagit hand om, 
är i grund omgestaltat. Själva jordytans form är förändrad under be- 
byggelsernas, kommunikationsledernas och industriens anläggningar. Mos- 
sarna och kärren äro utdikade och — vi frånse ett ögonblick från kul- 
turskogen — ligga som åker, bränntorvs- eller torvströfabriker. Floder 
och åar äro tagna i bevattningens och industriens tjänst, vattenfallen 
äro monterade. 
Mex — och detta torde för de flesta synas överraskande — 7znga 
komma under den närmaste framtiden att i så hög grad förändra Sveri- 
ges ursprungliga natur, att i så eminent grad ingripa i densamma som 
skogsmännen. 
Vi börja för att söka klargöra detta påstående med södra Sverige. 
Redan långt tillbaka i våra förfäders tid var den stora sydsvenska ur- 
skogen, om vars härlighet torvmossarna vittna, alldeles söndersprängd 
av människans åkrar och fält, där den ej genom brand och rovhuggning 
lagts till öde svältor och hedmarker. Röjningen och uppodlingens ur- 
gamla id inskränka alltjämt skogens återstående område. Tyvärr gå här 
oersättliga naturvärden förlorade. Särskilt tänker jag på vår härligaste 
skogstyp, lövängen, av vars tjusande idyll efterkommande knappast 
få se något, om den pågående uppodlingen får fortlöpa i samma takt. 
På Gotland upptog äng, d. v. s. här huvudsakligen löväng, år 1841: 
35,174 hektar och ännu 1900: 31,995 hektar, men redan efter ett år- 
tionde, utmärkt framförallt av betodlingens expansion, således år 1910, 
kvarstodo ej mer än 16,668 har. (7.) 
En viss kompensation av denna arealförlust åstadkommer skogsmannen, 
då han arbetar i motsatt riktning genom att skogsodla hedar och bara 
backar. Men hans ingrepp i naturen gör sig också gällande på ett helt 
annat och fysiognomiskt mera framträdande sätt. 
Sydsverige är i växtgeografiskt hänseende de medeleuropeiska ek- och 
bokregionernas utpost i norr. De yppiga lövskogstyper, som söderut 
utmärka denna region, äro visserligen hos oss på de magrare jordmå- 
nerna starkt uppblandade med barrskog och hagmark, men ha nog en 
gång, efter vad torvmossarna och de äldsta historiska dokumenten giva 
vid handen, varit de i stort sett dominerande. 
I Tyskland skiljer man som bekant på Wald och Forst. Svenskan 
sakpar ännu ett ord motsvarande Forst. De olika slag av skog, som 
betingas genom olika grader av människans inflytande, kunna hos oss 
lämpligen indelas i naturskog och Kulturskog. Naturskogens primära 
form är urskogen. Då denna blädas, uppstår den blädade naturskogen, 
ur vilken generationer av gallringsvirke kunna uttagas, utan att egentliga 
naturtypen går förlorad. Det är då föryngringen på de stora hyggena 
