SKOGSVÅRD OCH NATURSKYDD. 873 
rum för kulturer av gran. Den mjuka klassiska profillinje, som blir de 
gamla bokskogskullarna egen, är nu bruten genom skarpa vinkliga klipp 
av långa, smala, strängt rätlinjiga remsor av ung granskog. (Fig. 1.) 
Den lövskog, som bibehålles för framtiden, blir allt mer och mer 
kulturskog, då intervallen såväl mellan blädningarna i de täta förbanden 
som mellan de slutliga totala avverkningarna äro korta nog. 
Ovan lerornas område på småländska höglandet, Tiveden, Tylöskogen 
o. S. v. med deras magra klipp- och moränmarker, där den naturliga 
barrskogen av ålder dominerat, tar den moderna skogsskötselns inverkan 
på landskapets fysiognomi, grovt sett, samma form som i mellersta och 
norra Sverige, och vi övergå nu till kapitlet om människan och skogen 
d. v. s. barrskogen. 
Om man undantar vissa odlingsbygder, framförallt under den marina 
gränsen, var det i naturstadiet, som det gångna århundradets stora av- 
verkningar i Norrland och Dalarne fick att göra med skogarna. Genom 
blädning eller rättare genom uttagande av dessa gigantiska massor grovt 
virke, vilket haft ett sådant genomgripande inflytande på vår handels- 
balans, har man överfört denna urskog till blädade naturskogar. 
Den andra stora utvecklingsperioden ligger nu framför oss. De linjer, 
det norrländska skogsbruket följer, gå nämligen onekligt mot kultursko- 
gen som mer eller mindre medvetet slutmål. Blädningsluckorna tas 
större och större, och en stark rörelse pågår för kalhuggning efter 
snabbt på varandra följande gallringar med skogsfallen i form av rät- 
linjigt begränsade remsor. Sådd och plantering äro nu ytterst vanliga. 
Man kultiverar allt tätare och tätare bestånd. — Om de storslagna per- 
spektiv, som öppna sig genom myrarnes utdikning, är redan talat. Dessa 
framtidens speciella skogar, som kanske komma att upptaga samman- 
lagda arealer av ett tyskt furstendömes storlek, bliva kulturskogar, i vilka 
man kan uppdraga beståndet ännu tätare än på fastmarken. 
Om vi nu i ett samband tänka på alla dessa våra barns och barn- 
barns skogar, få vi som ett gemensamt drag en fysiognomisk bild, som 
i allra högsta grad kontrastverkar mot den nutida. Den svenska naturen 
är i grund förändrad. Vi behöva ju ej precis tänka oss framtidens 
skog -som den sydsvenska kulturgranskog, i vars fruktansvärt risiga 
och mörka inre träden stå så tätt, att man endast krypande kan taga 
sig fram under de kruttorra nedre grenetagens flätverk, och där ej ett 
strå sticker upp över det barravfall, som täcker marken, men vi skola 
ej göra oss några illusioner att i framtidens kulturlövskogar få se mar- 
ken blåna av sippor och lysa gul av gullvivor eller att i kulturbarrsko- 
gar få vandra fram över en mjuk, smaragdgrön, av linneor genomvävd 
Hylocomium-matta. Lövängens underbara prakt är förbi, och furuskogens 
