SKOGSVÅRD OCH NATURSKYDD. 875 
tionell rörelse, omfattad av hög och låg. Man räddar med stora eko- 
nomiska uppoffringar vad som räddas kan av den ursprungliga naturens 
spillror. Regeringarna och kommunalstyrelserna äro livligt intresserade, 
och de tyska forstmännen ha nedlagt ett synnerligen energiskt och upp- 
offrande arbete på att hjälpa det tyska naturskyddsarbetets organisator, 
professor CONWENTZ, i hans världsbekanta skyddsverksamhet. — Vi göra 
oss knappast ett begrepp om vad man uppoffrar för att bevara sina 
naturminnesmärken. Staden Berlin t. ex. har sedan 1904 givit 89 och 
en halv millioner mark för sina naturparker. (10.) 
Om några år stå stora områden av vårt land inför samma position 
som kontinenten. Vi ha nu i den stund som i stund är — men märk 
väl endast denna — den oskattbara förmånen att i tid kunna tillgodo- 
göra oss dess dyrköpta erfarenheter. 
För undvikande av alla missförstånd vill jag på det allra skarpaste 
betona, att den expansion av skogens avkastningsmöjligheter, vilken 
tycktes bli en av framtidens särdrag, varder en gåva av oskattbart värde 
till våra efterkommande. Det ligger däri en höjning av hela vårt folks 
standard, bärgning och bröd åt tusenden, som det vore brottsligt att söka 
motarbeta. Men det är vissa för det stora målet irrelevanta begräns- 
ningar i denna expansion, som måste och lätt kunna göras, ej minst till 
gagn för skogssaken själv. 
Det ligger alltid en viss fara i en uniformering av en industris tek- 
nik. Så med att helt lägga skogsvården som en odlingsfråga. Man 
kanske icke så alldeles får överge naturskogen som ett utbildningssätt 
av vår gagnskog, som många verka för. — Jag vill blott påminna, vilka 
ödesdigra besvikelser redan våra kulturskogar ha givit oss. Minst 17,000 
hektar, som besåtts med tyskt tallfrö, stå nu som värdelös eller så gott 
som värdelös skogsmark. Fig. 2. (11.) Och vi veta ännu ej, huru de skånska 
kultur-granbestånd, som man nu uppdrar efter de spolierade bokskogarna, 
skola komma att föryngra sig. Den täta råhumusfit, vilken nu anhopas 
i mäktiga lager i stället för den värdefulla milda mull, som var boksko- 
gen egen, lovar ej det allra bästa. 
Om den nya vattenlagstiftningen säger nyligen SMEDBERG i full över- 
ensstämmelse med den myndighet, som här haft att yttra sig: »Då det 
numera torde stå klart för envar, att ett ensidigt utvecklande av ett 
lands naturliga förutsättningar är olämpligt och oekonomiskt, måste man 
innan utvecklingen kommit för långt — — —, söka få till stånd en 
rättsordning, som underlättar alla vattendragsintressens samarbete på lik- 
värdigt sätt». (12.) Det är ur denna synpunkt, det gemensamma sam- 
hällsintresset, som de krav böra ses, vilka yrka på vissa inskränkningar 
i det moderna skogsbrukets expansion. 
