oms 
SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1917. H. IO—1I1. 
Olands almar. 
Av UNO DANIELSSON. 
Vid studerandet av almarna i vårt land knyter sig ovillkorligen det 
största intresset vid almförekomsterna på Öland, vilka äro i sitt slag 
enastående i Sverige. Öland, eller närmare angivet mellersta västra 
delen, är nämligen den enda plats inom landet, där alla de tre inhemska 
almarterna förekomma sida vid sida, frånsett alla underarter och hybrider, 
som därstädes ävenledes förefinnas. 
Ur skogsvårdssynpunkt har ju almen i stort sett ringa betydelse, men 
då den likvisst räknas till våra skogsträd, torde en närmare kännedom 
om dess utbredning inom landet vara av ett visst intresse. 
Såsom en inledning till följande lilla redogörelse önskar jag i korthet 
angiva almens olika huvudarter och deras utbredningsområden (totala), för 
att sedan närmare beskriva den lokala förekomsten på Öland. 
I allt känner man c:a varav såsom ovan 
16 arter av almsläktet, 
nämnts 3 förekomma i Sverige, nämligen 
1) Ulmus montana With (scabra, Mill.) vanlig alm eller skogsalm, 
2) » — campestris L. (glabra Mill.) lundalm och 
3) »  effusa Willd. (pedunculata F oug., levis Pall.) vresalm. 
I en del floror anses U. montana vara en varietet av U. campestris, 
men riktigast torde emellertid vara att anse den såsom en helt och 
hållet fristående art. 
För nående av bättre åskådlighet uppställas här nedan sida vid sida 
de huvudsakliga särmärkena mellan de tre arterna: 
Skogsalm 
(U. montana). 
a) blad kortskaftade, 
bredast ovan mitten, vass- 
sågade. 
b) blommor kortskaf- 
tade eller nästan utan 
skaft. 
Lundalm 
(U. campestris). 
a) blad längre skaftade, 
bredast vid mitten, nag- 
gade. 
b) lika med montana. 
Vresalm 
( U. effusa a 
a) blad med korta skaft, 
bredast vid mitten, i all- 
mänhet grovt vass-sågade. 
b) blommor mycket 
långskaftade. 
