Fran - 
SKOGSVÅRD OCH NATURSKYDD. 903 
gärder att sköta skogen som kronopark. Av ovanstående bör dock vara 
tydligt, att domänstyrelsen alls icke har befogenhet att behandla en krono- 
park som nationalpark, d. v. s. lämna skogsbestånden åt sig själva att torka, 
ruttna och falla ned. Begreppen kronopark och nationalpark kunna icke samman- 
jämkas, då dessa stå i absolut strid med varandra. Därmed är dock icke 
sagt, att man icke vid skötseln av kronopark i viss grad kan tillmötesgå natur- 
skyddsvännernas önskemål. Sålunda kan användas sådant skogsbrukssätt, som 
för föryngringen kan åtnöjas med luckor eller smärre hyggen (blädning). Vidare 
kan användas en längre omloppstid än som från sträng ekonomisk synpunkt 
skulle vara önskvärd. Och slutligen kunna enstaka träd av säregen form eller 
beskaffenhet lämnas att som naturminnesmärken kvarstå, ja, t. o. m. en eller 
annan grupp av träd kan för sådant ändamål kvarlämnas. Men däremot finnes 
det ingen möjlighet att tillmötesgå önskningar om, att hela bestånd skola få 
stå, tills de av ålder eller sjukdomar torka eller ruttna ned eller av vindarna 
fällas. De som hava intresse av, att någon kronopark eller del av sådan 
måtte avsättas till nationalpark, må alltså arbeta för detta mål, i stället för att 
yrka på, att denna skall utan vidare behandlas såsom nationalpark. Ett sådant 
yrkande kan nämligen icke leda till något resultat. 
Jag vill nu se till, i vad mån domänstyrelsen och statens skogsförvaltning 
kunna anses hava försummat att ställa sig tillmötesgående gent emot de önsk- 
ningar om naturskydd vid skötseln av ifrågavarande 2:ne kronoparker, som 
det enligt ovanstående verkligen legat i styrelsens makt att tillmötesgå. Att 
professor Sernanders och andra naturskyddsvänners anmärkningar över, att 
skog avverkats å dessa parker, sakna allt fog, därest icke kan visas, att skogs- 
förvaltningen därvid försummat att utföra dessa med den varsamhet, som, enligt 
vad förut antytts, kan och bör ske med skogar av allmänt naturskyddsintresse, 
är alltså utan vidare tydligt. I fråga om Dalby hage, som jag icke besökt, 
sedan den blev avsatt till kronopark, och hvilken jag sålunda icke heller sett 
efter de där utförda avverkningarna, måste jag stödja mig på de av jägmäs- 
taren och överjägmästaren lämnade utlåtandena. Skulle det dock visa sig, att 
de där skedda avverkningarna verkligen äro utförda på ett gent emot naturskydds- 
intresset mera ovarsamt sätt, än som från skogshushållningssynpunkt varit nöd- 
vändigt, och att sålunda de av domänstyrelsen vid skogshushållningsplanens 
fastställande i detta syfte givna föreskrifterna åsidosatts, skall jag vara den 
förste att livligt beklaga detta. Tills vidare nödgas jag dock tro, att den där 
utförda avverkningen utmålats på ett mycket överdrivet sätt. Däruti styrkes 
jag bl. a. dels av att i kritiken som en ledande tråd går den meningen, att 
domänstyrelsen icke haft rätt att förordna om någon som helst avverkning, 
dels av professor Murbecks uttalande, att bland hundratals undersökta snitt- 
ytor på trädstubbar efter denna avverkning en enda befunnits ha murket central- 
parti, och att alla övriga voro friska, ävensom att stubbarnas omfång var sådant, 
att det ej kunde vara tal om övermognad. Lika väl som skogsmannen bör 
dock varje botanist känna, att ett träd kan hava varit övermoget, ehuru stubben 
är frisk eller av mindre grovlek. Trädet kan hava överskridit mogenhetsåldern 
utan att vara angripet av röta, likasom det kan hava varit övermoget, utan 
att det på grund av bristande utrymme i beståndet uppnått större grovlek. 
Av samma skäl har ock ett yngre träd kunnat vara så undertryckt, att det 
inom kort skulle varit torrt, därest det icke borttagits. 
Beträffande åter kronoparken Äsen, som jag nyligen besökt i sällskap med 
