9004 KARL FREDENBERG., 
vederbörande överjägmästare, har jag personligen halt tillfälle konstatera, att 
professor Sernanders uttalanden i fråga om denna äro betydligt överdrivna. I 
viss grad kunna ju dessa förklaras av den av herr S. gjorda förutsättningen, 
att denna park skulle utgöra något slags reservat, eller att domänstyrelsen hade 
befogenhet låta kronoparkerna sköta sig själva, men ändock måste hans ut- 
talanden anses 1 hög grad skjuta över målet. Den gamla tallskogen där har 
uppnått en ålder av inemot 300 år eller den ålder, som tallen i bestånd å 
denna växtplats kan uppnå. Därefter torka träden efter hand, vare sig de 
äro rötskadade eller icke, det kan ingen mänsklig makt förhindra. Själv säger 
herr S., att beståndet är 250—350 år, och ändock vill han göra gällande, 
att de averkade träden, hvilka dock voro de sämsta med torkande kronor eller 
angripna av parasitsvampar, skulle kunnat leva ännu i mansåldrar, om de fått 
stå kvar. "Trots denna avverkning hade nu ytterligare träd torkat eller hade 
en del träd så barrfattiga och torkande kronor, att de snart komma att torka. 
Ytterligare avverkning måste därför här äga rum, ty det går icke för sig att å 
en kronopark låta träden stå, tills de torka, därmed de förlora hälften av sitt 
värde eller ännu mera. Detta måste även ske för att rädda ett eller annat 
yngre träd, som uppkommit under det gamla beståndet. Hade den klandrade 
avverkningen icke skett, skulle torkan i det snart utlevade beståndet än mera 
härjat, ty genom utblädningen av de sämsta träden hava de kvarstående fått 
mera ljus och luft för sina kronor och därmed större möjlighet till förlängt 
liv. Förut är antytt, att man vid skötseln av kronopark kan för att tillmötesgå 
naturskyddsintresset använda en något längre omloppstid än eljest skulle varit 
lämpligt. I detta fall måste väl dock medgivas, att naturskyddsvännernas 
önskningar blivit överhövan tillmötesgådda, då dessa bestånd fått stå när- 
mare 200: år utöver den här lämpligaste omloppstiden. Tyvärr har dock detta 
tillmötesgående haft den tråkiga följden, att en del av dessa bestånd genom 
den från söder inträngande granen, som bidragit att hastigare uttorka den 
gamla tallskogen, nu äro på väg att omföras till granbestånd, som å denna 
för granen mindre lämpliga mark icke torde kunna utvecklas till bästa typ. 
Icke heller kunna de med sitt dystra kronvalv lämna stadsborna de tilltalande 
promenader, som den ljusa tallskogen. 
Stockholm i oktober 1917: 
KARL FREDENBERG. 
