(867) FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN 
949 
variation kring medelvärdet för hela ytan uppgår till + 2,9 2, alltså ett 
maximum av + 8,7 & eller en variationsvidd av 17 &. 
Vi träffa således 
inom en enda klass lika stora växlingar som inom beståndet i övrigt. 
7ab. 11. Europeisk lärk. Formklassen för samtliga stammar från 
försöksytan 281. 
European Larch. The Form-Class of all the Trees measured from Sample-Plot 281. 
S S —.. > ::-r 
Börror Sit Rutor): dest diam est,e rJeem 
Dra me ter Breastcitiiieh ia cm 
10 | 10 | 12 Da 14 | 15 | 16 EF IS. | 19 | 20 | 21 1221 23 | 24 | 25 | 28 
| | | 
648] 570] 626) 660] 625| 672) 685) 5401 497| 653) 710) 718| — | 662| 6211 660) 603 
mö | 661| 735) = | — | 671 696 — | 609) 688) — | 630) — REA 
SR — | = — -1 — |] 653/ 663| -- | 688] — | — | 568) — | — 
= 1 Jae | SE GG RESET EE fr SN sn EE AT 
= 2 NE EA 
; AN ll I 2 | 2 I | TES 5 | I 3 2 — 3 TRI I 
648| 598 ör Tä SR — 665 og 605 | 660 603 
Medelformklass: 0,643. 
Mean Form-Class: 0.645. 
För beståndet gäller att formklassen håller sig så gott som konstant 
inom olika dimensionsklasserna. Som tabell 10 visar, tyckes emellertid 
denna typ hos formklasskurvan ej vara den vanligaste. 
sar den en svag sjunkning med stigande dimension. 
I allmänhet vi- 
Detta står i direkt 
motsättning till förut påvisade förhållande i fråga om formkvotsmedeltalet 
för olika höjdklasser. Frågan är emellertid, om denna lutning å kurvan 
av det förebragta materialet kan anses bevisad. För att få möjlighet att 
bedöma detta har korrelationsfaktorn för förhållandet mellan diameter 
och formklass uträknats för samtliga undersökta ytor. 
rorna anträffas i tabell 1. 
De erhållna siff- 
Korrelationsfaktorerna växla som synes i högsta grad för de olika 
ytorna, från —+ o0,445 för ytan 388 till — 0,s93 för ytan: 200, cd 4 vis: 
från tämligen utpräglat stigande formklass till lika utpräglat sjunkande 
sådan. Detta gäller dock endast om de beräknade faktorerna kunna till- 
är emellertid i stora flertalet fall 
räknas bevisande kraft. Den saken 
något tvivelaktig. Beräknas nämligen möjliga felen å korrelationsfakto- 
rerna (införda i tab. 1), visa sig dessa på grund av det ringa stamantalet 
inom varje yta vara så stora, att endast i ett fåtal fall; t. ex. ytan 350 
formklasskurvans gång kan anses i 
någon mån bevisad. 
Tager man 
emellertid hänsyn till, att av samtliga 235 ytor 22 stycken givit till re- 
