(873) FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 055 
erhållna barkserierna som representativa för barkkurvans gång i ett be- 
stånd. A andra sidan saknas här som överallt annars inom skogsmate- 
matiken alla slag av variationssiffror. Det är således omöjligt att ens 
tillnärmelsevis angiva det antal provstammar, som skulle behövas för 
'erhå lande av resultat av viss säkerhet. 
Variationen synes i allmänhet uppnå rätt betydande värden. " Som 
exempel härpå kunna följande utjämnade siffror anföras ur variationsbe- 
räkningar för hela materialet. 
MÖJRYST STÖTA TI 245,20 o seed ds sees ES ke ee RADE SE AON KÖR TOT 125 514, LO; III, 2030 25 
Barkprocentens medelvariation, procentenheter 5,6, 4,4, 3,9, 3,2, 3,1, 3a1s 3Ia1r I01r 350, 350 
För dimensionsklasser över 10 cm få vi således en variation på 3,0 24 
motsvarande en variationsvidd på 18 Z. Kring ett medeltal på 15 pro- 
cent av brösthöjdsdiametern, vilket torde ungefärligen vara medelbark- 
procenten för dessa klasser, placera sig de enskilda stammarna mellan 
6 och 24 procent. Detta gäller emellertid endast vid sammanslagning 
av hela materialet, således utan hänsyn till stammarnas härstamning från 
skilda bestånd. 
Inom de olika ytorna däremot synes variationen vara mindre. Som 
emellertid varje diameterklass i allmänhet representeras av ett tämligen 
obetydligt antal stamnar, lönar det sig knappast att göra några liknande 
beräkningar för enskilda beståndet. Däremot kunna en del siffror an- 
föras över variationen för samtliga stammar inom ett bestånd kring den 
utjämnande kurvan. En sådan beräkning har exempelvis utförts för ytan 
350. Medelvariationen blev för denna + 2,26 enheter. Denna yta är, 
som av sammandragen framgår, den som representeras av det största 
stamantalet. Skillnaden från förut anförda värden är ju ej så betydande. 
Därvid får man emellertid taga i betraktande, att denna senare siffra 
stöder sig på ett betydligt mindre antal mätningar än de förut anförda. 
Denna omständighet kan ju medföra en osäkerhet i variationsberäkningen, 
som medför en ökad variationssiffra. 
Tydligt är dock, att variationerna inom de enskilda ytorna bli mindre 
än för materialet som helhet. Härpå tyder även siffrorna i tabell 12, i 
vilken barkvärdena för samtliga ytor äro införda i medeltal för dimen- 
sionsklasser om två cm. Tabellen visar nämligen rätt så tydligt, att 
vissa ytor genomgående ligga högre, andra lika genomgående lägre. 
Detta kan knappast fattas på annat sätt, än att de skilda ytornas bark- 
procenter variera inom olika, för varje yta skilda gränser. Som ytter- 
lighetsfall kunna exempelvis ytorna 281 och 292 påpekas. 
Seriernas allmänna gång synes i regel vara densamma. De lägsta 
dimensionsklasserna ha relativt höga värden. Dessa sjunka tämligen 
64. Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917. 
