958 L. MATTSSON. (376) 
Denna metod har därför tillämpats för samtliga undersökta ytor (med 
undantag för ytan 280, vilken då undersökningen utfördes ej var tillgänglig 
för bearbetning). Resultatet återfinnes i tabell 13. Som utgångsvärde har 
för samtliga ytor valts dimensionsklass 15. För sådana ytor, där denna 
klass saknats, har ett värde interpolerats. Samma metod har begagnats 
Bark procent 
HERE NEREONEENSENEE a 
NER RE OR ER EN NR NE I AE BE AR RE 
SG ee Se Nn 
Se 
24 
2 4 6 & I!0 12 14 16 18 20 22 24 26 28 30 32 34 36 38 40cm 
Fig. 3. Barkprocenterna från en tunnbarkig e och en tjockbarkig x yta i absoluta (de 
övre kurvorna) och relativa tal (den undre kurvan). 
The bark-percentages from a sample-plot with relatively thin bark e and from another plot with relatively 
thick bark X in absolute and rélative figures. 
för vissa ytor, då det verkligen uppmätta värdet tydligt avvek från serien 
1 Övrigt. 
I tabellen kunna vi närmare studera de olika barkkurvornas förlopp. 
Variationer finnas naturligtvis, och som endast ett fåtal stammar ingå i 
varje grupp, kunna de stundom nå rätt betydande dimensioner. Enstaka 
kurvor, så t. ex. för ytan 277 visa t. o. m. en svag stigning i st. f. sjunk- 
ning. Detta är dock undantagsfall och torde nöjaktigt kunna förklaras 
som beroende på tillfälliga olyckliga kombinationer av stammar. Att 
exempelvis nu nämnda kurva för ytan 277 ej får anses giva oemotsäg- 
ligt bevis på verkligt stigande barkprocenter inom ytan, framgår med 
all önskvärd tydlighet av en för densamma utförd korrelationsräkning. 
Korrelationsfaktorn blev + 0,19 men medelfelet å densamma är + 0,21, 
d. v. s. i olyckligaste fall kan ytan i stället för den här erhållna stigande 
kurvan ha en fallande med en korrelationsfaktor av + 0,19 —0,84 = — 0,65: 
I övrigt förete kurvorna i allmänhet den förut påpekade formen. Ned- 
räknas medeltal, bör det noggrannast uppnaeliga uttrycket för barkkur- 
