(881) FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 063 
Tab. 14. Sammanställning över de undersökta försöksytornas barkighet och 
därpå möjiligen inverkande beståndskaraktärer. 
Summary View of the Sample-Plots examined according to the Thickness of the Bark, and 
propertis of the Stock, which possibly influence it. 
. q 2 JE 
sikslla el 8 dl Sa na RER SS EE NE = RN KS 
2 als fl K RA SES ES EE EE SA fn RS SS ES 
SOIGELE ER RE EN ENE 
SA AH a SR | 
| m | on 
| | | | 
ineg2r lt) Th 68 | 21,3: IMI-—L 10 | 298 |— 03 T SAT TAGA | II— I I 
282 |+ 1,0 ES F250 IS ek 21-280 |— 0,3 S 60 | 20,8 jr a 14 
| 296 jar 1,0 | | 36 | 135 | III—| 9 | 300 0,3) T | 7 Nr4,2 | II—| TO 
289 |+0,8] T | 42 | I5:0 TNE] IO: I 325 |= Os S 601) 20,4 | I[I—]| 10 
| SöKNI-rO;S | I | 20 | 9,8 | IT | K20NESN — 0,4] " | 42 | 213 I 10 
INST |--0,6 I 30ÖlET3:s | ITI | TOINIL383 fe 0,5) T? | 57 18,4 [ny I I 
290 |+0,6 yen [En3:s | | 347 = 0,6) S S7ERIK2002 (NI +) nn 
IISTOL=O,s | —F 30 9,2 | IV | STl388 I os) IT 24 NM 255k I I 
Semnero,2) CE 11-20 | 10,2 | III +] 13 | 345 |— o,6| S 57 17,4 | IV En? 
läs22rl kör | T | 28 | 1149 | III +] TOMIL3SAN 0,8] MI SÖT:S | IV | II 
I 299 I+0,: |) T | 37 TALS 100 | 310 = 0,8) T | 28 14,0: | I | 9 
MeS ror, T | 36 | 152 III +] 6 | 346 ( 0,8 S 57 23,5 | II | 10 
[ 350 |+0,0]| S? | 49 | 232] I | 7 0348 00] S | 57 | t4r] V | 12 
312 I Fojo l| S? [ESG 22500 LE JET | 324 | ro] S (SNS 1 17 förfan fa 
291 00] BR 29 | 247 | II JAN or Ia] S 32 17,6 I | 13 
1! T = Fröet hämtat från Tyrolen. ?S = Fröet hämtat från Skottland. 
T = The seed got from Tyrole. S = The seed got from Scottland. 
Nu förefaller det emellertid tämligen tvivelaktigt, huruvida dessa för- 
hållanden skola tolkas som tecken till verkligt samband, eller om de ej 
snarare få anses bero av tillfälliga kombinationer. Vad slutenheten 
beträffar är tydligen det senare alternativet det riktiga. Betrakta vi näm- 
ligen den tunnbarkiga och tjockbarkiga gruppen av ytor var för sig, 
visar det sig, att inom den tjockbarkiga sambandet mellan barkighet och 
slutenhet är rakt motsatt, vad vi funno gälla för samtliga ytor, medan 
inom den tunnbarkiga serien intet lagbundet samband kan spåras. Ej 
stort bättre ställer sig resultatet, då serierna var för sig undersökas med 
avseende på höjdens inflytande. Det troliga är således, att de tjock- 
barkiga ytorna visserligen i medeltal hava högre höjd och svagare slu- 
tenhet än de tunnbarkiga men att dessa förhållanden ej stå i direkt sam- 
band med barkigheten. Något inflytande av beståndskaraktärerna kan 
med andra ord ej påvisas. 
