980 L. MATTSSON. (893) 
Med hjälp av dessa värden ha de i tabell 1 a inryckta barkighets- 
siffrorna erhållits. 
I tabell I a finnas medeltalen av mittbarkskvoterna för de olika ytorna 
införda. Dessa växla som synes mellan maximum 69 &Z för ytan 336 
och minimum 49 & för ytan 286. Som exempel å variationen inom de 
enskilda ytorna kan anföras att medelvariationen för ytan 314 uppgick 
till + 15,8 Z. — Tydligen är denna variation i det närmaste tillräcklig 
att förklara de starkt växlande medelvärdena för olika ytor. För 30 
stammar ger den nämligen ett möjligt fel av + 8,7 2. — Något sam- 
band mellan mittbarkkvoten och någon annan beståndskaraktär kan ej 
spåras. 
För europeiska lärken har redan påvisats, att sambandet mellan bark- 
kvoten vid mitten och fjärdedelen av stamhöjden ovan brösthöjd visade 
sig synnerligen fast. För att erhålla en något liknande siffra för sibi- 
riska lärken har följande tillvägagångssätt använts. — För varje yta 
uppdelades stammarna i två å tre grupper efter mittbarkkvoten. Inom 
dessa grupper bildades höjdklasser, för vilka medeltal av barkkvoterna 
nedräknades. 
Vid samarbetandet av dessa, för höjdklasser gällande värden, borde 
som förut det grafiska tillvägagångssättet ha använts. För att emellertid 
något underlätta arbetet har följande metod begagnats. För varje höjd- 
klass uträknades höjdkvoten för de skilda måttställena. Därefter samman- 
slogos de för skilda höjdklasser erhållna barkkvoter, som visade närmast 
lika höjdkvot, och för dessa grupper uträknades medeltal för såväl höjd- 
som barkkvot. På detta sätt bör man tydligen erhålla en rätt antaglig 
avsmalningsserie, allra helst då som här skett endast stammar med i det 
närmaste lika mittbarkkvot samarbetats. 
På ovan beskrivet sätt erhölls från 12 ytor 27 olika barkserier med 
mittbarkkvoter växlande mellan 42 och 76 &. Vid grafisk uppläggning 
visade sig som mest märkbar skillnad mellan de från samma yta häm- 
tade serierna én starkt växlande, rotansvällningsartad stegring av bark- 
kvoten i de lägre sektionerna, medan avsmalningen i övrigt ej föreföll 
att växla alltför mycket. 
Genom avläsning av barkkvoten vid 20 och 735 procent av höjden 
ovan brösthöjd samt genom att sätta dessa värden i procentförhållande 
till varandra, erhölls emellertid ett gott uttryck för barkavsmalningen, 
oberoende av denna rotansvällning, om vi så få benämna företeelsen i fråga. 
Dessa avsmalningssiffror växlade mellan 0,37 och 0,69 kring ett medel- 
värde av o,49. De torde kunna lämna en god inblick i barkens avsmal- 
