988 L. MATTSSON. (906) 
sig utan svårighet efter samma serie med följande utjämnade vär- 
den: 
Medelhöjd m. ...............«..- 5 10 15 20 2 30 
Medelformklass oy E ...ooooo. 531 622 675 696 700 700 
un 
Variationerna kring denna medelserie förefalla efter teckningen att 
döma relativt stora. En närmare undersökning ger emellertid ett rätt 
intressant resultat. Som förut nämnts är för varje yta medelvariationen 
i formklass kring medeltalet uträknad (tab. 1 och 1 a) och tydligen skiljer 
sig denna variation ej i högre grad från motsvarande beräknad i för- 
hållande till utjämnad formklasskurva. Läggas dessa värden till grund 
för en beräkning av det fel, med vilket den för varje yta erhållna 
medelformklassen kan vara behäftad, visar det sig, att detta fel endast 
i några få undantagsfall understiger medelformklassens avvikelse från de 
utjämnade värdena. Detta förhållande belyses närmare av de i tabell 
1 och Ia införda siffrorna. 
Detta förhållande visar, att även med en så noggrann uppskattnings- 
metod som den här använda med ett provstamsantal av i medeltal 26 
stammar per bestånd vi endast i ett fåtal fall kunna påvisa avvikelser 
från en efter beståndens medelhöjd uppställd formklasserie. 
De försöksytor, för vilka formklassavvikelser kunna anses fastslagna, 
äro följande: 
Försöksyta nr ...... 142 280 281 300 320 424 
Avvikelse 'ojr E...... — 35 +49 —36 +42 +45 + 47 
Två stycken av dessa försöksytor förete negativ avvikelse, medan 4 
uppvisa positiv sådan. Den beståndskaraktär, som man har största an- 
ledningen misstänka som påverkande formklassen, är slutenheten. Det 
är nämligen en sedan länge fastslagen dogm att de glesare bestånden 
utbilda sämre form. Slutenhetssiffrorna för bestånden i fråga äro: 
Försöksyta nir ...... 142 280 281 300. 321 324 
OIUtenmhet- sosse 4 14 13 10 103 10 
Av denna sammanställning framgår att endast bestånden 142, 280 och 
321 i fråga om slutenhet giva det väntade utslaget. Nu är emellertid 
att märka att den här begagnade metoden för angivande av slutenhet i 
ett fall kan giva felaktigt utslag. Det förefaller nämligen, som om be- 
stånden stundom kunna vara utrustade med så stort stamantal, d. v. s. 
vara så starkt slutna, att massatillväxten på grund härav tillbakasättes. 
Ett sådant fall synes föreligga i försöksytorna 300 och 324. Allmänna 
intrycket från dessa är nämligen, att de av samtliga de i materialet in- 
gående ytorna äro bland de starkast slutna. För ytan 281 däremot 
