990 L. MATTSSON. (903) 
Den ökade variationsvidden för de smäckrare stammarna beror, som 
vi för europeiska lärken visat, åtminstone delvis på det allmänna för 
loppet av barkkurvan inom bestånden. I detta avseende synes någon 
skillnad mellan lärkarterna ej förefinnas. Sammanställas nämligen de re- 
lativa barkprocenterna för de båda arterna med värdena hänförda till 
samma dimensionsklass som utgångspunkt, erhålles följande: 
Dimensionsklass em Z 4 6 8 10 12 14 16. 18:20 
Europeisk Järkiö sissersssssssnns ss vek 
131 117 108 103 I0OI 100 99 98 97 96 
STOITISKAV LATER Orea Rene serade so T57. 125 III! 105: 103 fIO0LO 05 - 
Serierna uppvisa som synes rätt stor likhet. Enda skillnaden är att 
sibiriska kurvan visar ett något brantare förlopp. Denna skillnad kan 
emellertid knappast anses som absolut bevisad. Den kan mycket väl 
tänkas bero på tillfälliga kombinationer av stammar. Särskilt gäller nog 
en viss osäkerhet för europeiska lärkens smäckraste dimensionsklasser, 
i vilka relativt få stammar ingå. — Om för övrigt skillnaden skulle visa 
sig verkligen finnas, behöver detta ej anses som skiljaktighet mellan de 
två lärkarterna utan kan möjligen förklaras som beroende av den olika 
aldern hos vardera materialet. 
För båda lärkarterna ha vi alltså lyckats påvisa i huvudsak samma för- 
lopp för barkkurvan inom bestånden. Å andra sidan ha vi emellertid 
funnit, att bestånden av båda arterna utmärka sig för en i högsta grad 
växlande allmän »barkighet>, d. v. s. vissa bestånd hava genomgående 
grövre, andra genomgående tunnare bark än medeltalet. Denna om- 
ständighet medför, att ett medelvärde för barktjockleken hos de båda 
arterna blir av relativt ringa värde. Beräknas emellertid ett sådant för 
dimensionsklassen 12 cm erhålles för den europeiska lärken i medeltal 
16,9 mm eller 14,1 2, medan motsvarande värde för den sibiriska blir 
20,5 mm eller 17,3 Z- 
Nu är emellertid att märka, att detta värde för sibiriska lärken är naå- 
got missvisande. Nedräknas nämligen ett medeltal av ifrågavarande ytors 
barkighetstal, erhålles ett värde av — 0,25. Detta betyder, att det för 
medelseriens beräkning använda utgångstalet ej motsvarade barkprocentens 
värde för ifrågavarande dimensionsklass i ett bestånd av medelbarkighet 
utan översteg detta med 25 &Z av barkprocenternas medelvariation. 
Korrigeras i enlighet härmed medelvärdet av sibiriska lärkens bark vid 
brösthöjd, blir det 19,8 mm eller 16,5 Z. Fortfarande finnes emellertid 
en sådan skillnad mellan arterna, att sibiriska lärken uppvisar 2,4 2& 
eller 2,9 mm tjockare bark å ett 12 cm:s träd än den europeiska. 
För europeiska lärken erhölls i stort medeltal en mittbarkskvot av stor- 
leken o,6r, medan motsvarande siffra för sibiriska lärken uppgick till 
0,50. Variationen inom de enskilda bestånden uppnår mycket stora 
