994 LL. MATTSSON. (912 
klassen är med andra ord en formtalsbildande faktor, som vid bestånds- 
uppskattning ej behöver särskilt uppmätas. 
Av de formtalsbildande faktorerna återstå emellertid två, som förmod- 
ligen måste bestämmas bestånd för bestånd, nämligen barken och rot- 
ansvällningen. Fästa vi oss till en början vid rotansvällningen, ha våra 
undersökningar visat, att denna stamkaraktär står i visst beroende av 
höjden. Några undersökningar över dess värde inom olika bestånd ha 
emellertid ej kunnat utföras. Tämligen troligt är emellertid, att även 
denna karaktär efter verkliga undersökningar skall kunna pressas in un- 
der vissa lagar. Innan sådana undersökningar skett får man väl nöja 
sig med de allmänna medelvärden, som hittills erhållits (Kap. III B). Att 
märka är emellertid, att denna stamkaraktär måste anses som direkt mät- 
bar. Önskas verkligt noggranna värden, finnes den därför inom räck- 
håll. 
I någon mån andra förhållanden möta oss i fråga om barken. De ut- 
förda sammanställningarna visa nämligen, att denna stamkaraktär varierar 
inom bestånden i allra högsta grad och vidare, att den synes variera 
helt oberoende av vedkroppen. Den kan emellertid med någorlunda 
noggrannhet bestämmas med hjälp av tre uppmätta faktorer nämligen, 
brösthöjdsbarkprocenten, mittbarkskvoten och vedkroppens formkvot. För 
enskilda stående stammar möter följaktligen samma svårigheter som vid 
uppskattning av vedkroppen, i det endast en av de påverkande fakto- 
rerna är direkt mätbar. 
Vid beståndsuppskattning ställer sig emellertid saken något annorlunda. 
Då är nämligen barkprocenten vid brösthöjd åtkomlig för direkt mätning 
och vedkroppens formkvot fullt bestämbar med hjälp av erfarenhetsvär- 
den. Återstår således endast mittbarkskvoten. För denna ha vi förut 
funnit, att några lagar för dess växlingar ej kunnat påvisas och dessutom 
att några avvikelser å de skilda ytorna ej kunna anses fastslagna. Man 
bör med andra ord utan större risk kunna för densamma antaga ett all- 
mängiltigt medelvärde av storleken 60 &Z. Värdena observerade för 
skilda ytor växla visserligen betydligt, men, som sagt, växlingarna täckas 
av felmöjligheterna. 
Vid beståndstaxering kunna vi följaktligen utan svårighet bestämma 
barkmassan. För de erhållna värdena gäller emellertid, att de genom- 
gaende äro av mindre säkerhet än uppskattningsvärdena för vedkroppen. 
En uppskattning av summan av ved och bark måste följaktligen vara 
behäftad med större felmöjligheter än en sådan utförd enbart för ved- 
kroppen. Då härtill kommer, att det endast är vedmassan, som i van- 
liga fall spelar ekonomisk roll, förefaller det tämligen ologiskt att vid 
uppskattning ej särhålla ved och barkmassa. Detta kan enklast ske ge- 
