(919) FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 1001 
höjd förhåller sig till vedens liksom 21 till 100 eller lika som barkens 
kubikmassa till vedens. Härav följer åter att de förut för vedkroppen 
beräknade formtalen i stort sett kunna anses gälla även stammen med 
bark. Fullt riktigt blir detta emellertid endast för formklass o,6o0o. För 
högre formklasser blir tydligen formtalet på bark något större än inom 
bark, för lägre formklasser däremot motsatsen. 
Kar. VI. Sammanfattning. 
De ur undersökningen erhållna resultaten äro av två slag. Dels har 
en jämförelse mellan den europeiska och den sibiriska lärken i olika 
avseenden åvägabragts, dels ha vissa fakta erhållits, vilka kunna vara 
av betydelse för den praktiska mätningstekniken ej blott vad angår lär- 
ken utan troligen även övriga trädslag. 
De förstnämnda resultaten kunna sammanfattas i följande: 
Den allmänna stambyggnaden synes vara densamma för de 
två lärkarterna. Någon skillnad i förhållande till tallen kan 
knappast spåras. 
Växlingar i form förekomma vid samma formkvot. Dessa 
växlingar uppnå enligt å europeisk lärk utförda undersökningar 
en sådan storlek, att från utjämnat mått vid 25 procent av stam- 
höjden formklassen kan bestämmas med ett medelfel av + 2,: 
formklassenheter. 
En om ock svagt utpräglad mindre fyllighet i toppsektionerna 
kan iakttagas å de högre höjdklasserna. Dessutom avvika yt- 
terklasserna inom ett visst material betydligt från den framde- 
ducerade medelformen. 
Brösthöjdsbarken synes hos sibiriska lärken hava något högre 
värden än hos den europeiska. 
Inom båda arterna äro de totala varationerna för brösthöjds- 
barken vid viss dimension fullt ut lika stora. 
Barkkurvans allmänna gång inom bestånd av båda arterna 
synes vara så gott som fullt densamma, närmast beroende av 
absoluta måttet å de i beståndet ingående stammarna. 
De olika bestånden förete stor växling ifråga om stammarnas 
barktjocklek. Denna egenskap, benämnd beståndens »barkig- 
het,» kan ej ställas i samband med någon särskild beståndska- 
raktär utan torde närmast vara en rasegenskap. 
Detta sista förmodande kan anses så gott som fastslagetge- 
nom de undersökningar, som verkställts över barkigheten hos 
