TILL BOO, OMBERG OCH VISINGSÖ. 1035 
med s. k. årder eller trästock (ärjkrok). Avståndet mellan fårorna gjordes på 
skilda tider ganska olika (4, 6, 10, 12—14 fot), och ollonen utlades an- 
tingen jämnt efter hela fåran eller i grupper om 7 å 8 st. på 3—6 fots av- 
stånd. Stundom skedde sådden i ett slags rabatter, som bildades därigenom, 
att jorden upplöjdes från motsatta sidor, vanligen till 4 fots bredd med r2-- 
14 fots avstånd mellan rabatterna. Ollonen nåddes antingen jämnt över hela 
rabatten eller rutvis, då lärkträdsfrö såddes mellan rutorna. För att göra 
bestånden tätare ifylldes sedermera en stor del av dessa sådder dels genom 
: plantering och dels genom sådd, varvid såväl ek som andra trädslag, såsom 
lärkträd, lönn, ask, gran m. fl. begagnades. För övrigt hade redan vid de 
tidigare planteringarna ask och alm blivit inplanterade. 
Även en kombination av plantering och sådd försöktes. Uti I '/, fot djupa 
kvadratformiga gropar med 4 fots sida och på 12 fots avstånd från varandra 
sattes en ek i mitten och en i varje hörn. Mellan varje grop sattes ett lärk- 
träd. Följande år upplöjdes gräsvallen mellan gropraderna, och året därpå 
såddes 2 rader ollon och därefter granfrö i den plöjda jorden. Detta för- 
farande var naturligtvis mycket dyrbart, och granfrösådden misslyckades dess- 
utom helt och hållet. 
De smärre ekkulturer, som utförts efter 1860, hava mestadels skett medelst 
sådd i enkla plöjda fåror på 4—5 fots avstånd, i vilka 3—4 ollon utlagts 
på var tredje fot. I undantagsfall har använts plantering med större plantor 
eller ungträd om 6 å 8 fots höjd, vilka satts dels i gropar med 2 fots sida, 
dels i halvkupa. 
En del av de bland ekarna inblandade björkarna måste redan tidigt undan- 
röjas, och omkring år 1860 visade det sig nödvändigt att hastigt hjälpa ekarna 
undan de mera snabbvuxna trädslagens tryck. Under åren 1858—1865 blevo 
till största delen såväl björk som lärkträd borthuggna. 
Uti de på detta sätt erhållna, nästan rena, äldre ekbestånden uppdrogs under 
1860- och 1870-talen underväxt, huvudsakligen av gran och något silvergran, 
men delvis även av bok och annbok. Den sistnämnda underväxten miss- 
lyckades för det mesta, vilket måhända till en del kan skyllas på sorkar och 
råttor, men säkerligen också på beteskreatur, som icke alltid voro avstängda 
från kulturerna. Granen och silvergranen däremot, som utsattes såsom 4-åriga 
omskolade plantor med bara rötter dels i upphackade gropar medelst sättjärn 
dels endast med sättjärn eller pik, gingo väl till. 
Som på senare tid tvivel uppstått om, huruvida granunderväxten var så 
lämplig för eken, särdeles som granen här och var visade tendens att växa 
upp i ekarnas kronor och skada dem, har denna underväxt delvis borthuggits, 
och underväxt uppdragits i stället medelst 2-åriga omskolade bokplantor. Och 
där man ännu icke ansett sig böra gå så långt, gallras underväxten starkt, 
varvid de största granarna i främsta rummet borthuggas. 
Visingsö ekplantering omfattar en areal av 460 hektar, varav 385 äro skogs- 
odlade med ek. 1896 års hushållningsplan upptager virkesbeloppet till 39 304 
kbm, härav 26,992 kbm ek och 589 kbm lärk; resten består av underväxt, 
Den årliga virkesavkastningen har beräknats till 1,250 kbm eller omkring 
3 kbm per har. 
Den intill ekplanteringen belägna kronoparken omfattar en areal av allenast 
121 hektar, därav 117 produktiv mark. De äldre bestånden bestå av tall, 
de yngre av radplanteringar av tall och gran. 
69 Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917. 
