28 C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



nog-et saaledes for sig selv som Thelemarkingen, men mest lignede paa 

 den almindelige Østlænding eller østnorske Befolkning. 



Den første, som jeg har fundet, der nærmere antyder denne Forskjel, 

 er Prof. Moltke Moe^, som skriver, at Forskjellen mellem Øst- og 

 Vestthelemarken er stor og iøinefaldende den Dag idag, og Ulighederne 

 synes at bekræftes ved Fortællinger og Sagn, som han dels kjender 

 gjennem Andres Optegnelser, dels selv har hørt. Viserne er i det store 

 og hele betragtet næsten uddøde inden de østlige Bygder, Cyklen om 

 Askorei er næsten ukjendt. 



Vetle Vislie^ antyder det kun med et Par Ord: »Den tunge og 

 rolige Austmann«, hvormed han vel mener den østfjeldske Bonde, muli- 

 gens dog Østlændingen i det hele, det fremgaar ei med Tydelighed. 



Den aandelige eller folkepsychologiske Typegrændse følger ligesom 

 den physiske endnu mærkelig Dialektgrændsen. 



Denne gaar ifra Gausta — Tin danner noget for sig selv — over 

 Tudal, Ambjørnsdalen i Hjartdal, Svartdalshøiderne, Li og Mælefjeld, 

 Øvrebømoen mellem Seljord og Bø, over Fjaagesund, Landsmarken, 

 mellem Tørdal og Drangedal, søndenfor Nissedal og Fyrisdal. Det for 

 en Ikke-Dialektforsker igrunden mest iørefaldende og charakteristiske 

 Skillemærke ved Maal føret er det »tykke 1«, — P. A. Munchs saakaldte 

 gautiske 1 — som Østthelemarken har tilfælles med hele Øst-Norge, og 

 som her har sin Vestgrændse, medens det endda skyder sig som en lang 

 Sprogtunge ind i Nedenæs Amt helt til og med Holt Herred mellem 

 Aamlid og Tvedestrand, uden dog at berøre Kysten 3. Maalføret er 

 forresten saa udførlig behandlet i Hellands Norges Land og Folk, Brats- 

 berg Amt, at jeg kun skal henvise dertil. 



Vi skulle nu begynde med Skildringen af Thelemarkingens Charakter 

 nedigjennem Tiderne; han er jo den eiendommeligste og mest udprægede 

 og kan igrunden opstilles som en af vore, om jeg saa maa sige, mest 

 »repræsentative« Bygdebefolkninger — ialfald for Øst-Norge. 



At Thelefolket i tidligere Tider har været vildt, raat og ustyrligt 

 ligesom i vore andre Fjelddale, der ere befolket vestenfra (Hallingdal og 

 Valders), fremgaar af det mærkelige Formaningsbrev, som Bønderne i 

 Thelemarken allerede modtoge fra Biskop Øistein af Oslo 1395, hvori 

 han bebreider dem, at Manddrab der skede oftere end i noget andet 

 Bygdelag, og at man tog Bøder for sine Frænders uforsætlige Drab uden 

 derfor at lade sig afholde fra at tage blodig Hævn over Drabsmanden. 



* Moltke Moe: Universitets-Annaler i88o. 



2 Norge i det 19de Aarhundrede, II D. S. 177. 



^ Nedenæs Amts Anthropologi S. 22. 



