1904. Xo. 5. FORTSATTE BIDRAG TIL NORGES ANTHROPOLOGI. 35 



hvem det samme ogsaa erTilfælde. Lærerne troede, det stak i den svage 

 Opdragelse i Hjemmet, hvorover ogsaa Wille klager (I. c), og at den po- 

 tenserer den medfj^dte Charaktersvaghed, er jo ganske naturligt, styrke 

 den kan den ialfald ikke. 



Jeg har etsteds skildret den vestfjeldske Befolkning — altsaa Thelen 

 saaledesi. »Man siger om ham, at hans Følelses- og Gemytsliv er altfor 

 stærkt udviklet paa hans Villiekrafts Bekostning, og det mærker man 

 ogsaa saa let paa ham, det blir saa ofte kun til Prat og Snak, men ikke 

 til Handling. Men han er langt livligere ' og lettere bevægelig end den 

 tunge Østfjelding, men derhos ogsaa ofte envis og halstarrig holdende 

 paa sine engang antagne Meninger og Paastande. Kvik i Svar og hurtig og 

 let, men derfor ofte kanske ogsaa noget overfladisk i Opfatningen, gjælder 

 derfor for mere intelligent end sin j&stfjeldske Nabo, endskjønt dette vist 

 mere ligger i Begavelsens forskjellige Xatur; thi denne er endskjønt tun- 

 gere, ofte dybtænkt og solidere i det tilegnede, ligesom han er mere 

 praktisk dygtig som Forretningsmand, har derfor ogsaa mere Credit og 

 Tillid end den Wsere Vestfjelding. Han har liden Lyst og Udholdenhed 

 i tyngre Arbeide, men interesserer sig mere for denslags, som væsendig syssel- 

 saetter Aanden og Oiet (Sølvarbeide, Træskjæring, Maling m. m.), og da han 

 har god naturlig medfødt Smag og æsthetisk Sands, kan han her præstere 

 fortrinlige Ting. I det hele ligger han mere for at sysle med aandige For- 

 maal eller abstracte Materier, stærk Trang og Sands for Læsning, Digt, 

 Musik o. s. V., hvorfor ogsaa det vestfjeldske Thelemarken er en saa 

 uudtømmelig Fundgrube for vore Forskere i den norske Folklore.^« 



»Han er veltalende som Vestlændingen og bliver derfor ogsaa lettere 

 en Raisonneur end Handlingens Mand. Han har heller ikke dennes Ætte- 

 stolthed eller Følelse af Standsforskjel, ligesaalidt som dennes stærke In- 

 teresse for sin Odelsjord, hvorfor den ofte er paa fremmede Hænder 

 eller Skogen ialfald bortsolgt, og han selv derfor mindre velholden end 

 Ostfjeldingen. Men han er kjæk, uforfærdet og stridbar, letvint og smidig 

 og bliver derfor ved tilstrækkelig Træning et godt Soldateremne.« 



Jeg tror, jeg fremdeles kan underskrive denne Charakteristik som 

 nogenlunde træffende, ialfald i de store Træk. 



Touristforeningerne og mange Tourister udtale sig ikke saa særdeles 

 gunstigt om Thelemarkingens Forhold ligeoverfor Fremmede, de slaa dog her 

 saavel Øst- som Vestijeldingen i Hartkorn, saa det synes, som det gjælder 

 begge i lige høi Grad, og der er adskillig Forskjel her imellem de enkelte 

 Dale. De sige rent ud, at Thelemarkingens Charakter langtfra er elsk- 



Det sydvestlige Norges anthropologiske Forhold, S. 184. 



