36 C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



vaerdig. Han er vanskelig og lidet imødekommende og kan synes ganske 

 vrang, selvgod og paastaaelig. Derhos beskyldes han for Misundelighed 

 og Tilbø-ielighed til at tale Ondt om Næsten. 



Endvidere siges han at være fordringsfuld, nærig og gridsk i sine For- 

 langender for, hvad han skal udrette for En, hvorfor ogsaa Reiser i 

 Thelemarken falder saa uforholdsmæssig dyrere end andre Steder hertil- 

 lands, f. Ex. i Gudbrandsdalen og Østerdalen; ligesom han er temmelig 

 ligegyldig og efterladen med at levere fuld Valuta for, hvad han forlanger. 

 Jeg er tilbøielig til at tro, at dette ofte beror paa ren Naivitet ligesom 

 i Sætesdalen. De høre Tale om Hotelpriserne i Byerne og overføre 

 saa disse uden videre paa det tarvelige, som de selv præstere, som 

 noget ganske rimeligt, naar der hensees til Transportvanskelighederne. 

 Gjæstfrihed fraskrives ham dog ikke, naar man kommer udenfor Tourist- 

 routerne ialfald. 



Om end vistnok meget her kan skrives paa Touristernes egen Reg- 

 ning og bero paa deres mer eller mindre taktfulde Optræden — thi Mangel 

 paa Takt i Ens Optræden og formløs Paagaaenhed er noget, som Fjeld- 

 folket i Almindelighed stærkt stødes ved, som rimeligt kan være; de finde 

 deri en overlegen og hensynsløs Overseen af dem, som irriterer dem og 

 bringer dem i passiv Opposition ligeoverfor den Fremmede^ — nægtes 

 kan det ialfald ikke, at Reiser i Thelemarken indtil de seneste Tider vare 

 alt andet end behagelige, og tiltrods for de fortrinlige Betingelser, som 

 Landet i saa Henseende havde at byde paa, og Thelemarken derfor har 

 hørt til vore ældste Touristrouter, har det længe staaet meget tilbage i 

 Bekvemmeligheder og Omsorg for den Reisende. Man har ikke giddet gjøre 

 sig Umage for eller maaske ikke forstaaet at foretage Forbedringer i saa Hen- 

 seende^. Den medfødte Magelighed har anset det for ufornødent at gjøre sig 

 nogen Anstrængelser; den skjønne storartede Natur var der lige fuldt, 

 Gausta stod der, og Rjukanfos kunde heller ikke nogen tage fra dem. De 

 Reisende maatte som Følge deraf komme, enten Stellet var slig eller slig, 

 som en moden Frugt maatte de falde dem i Skjødet; af og til betrag- 

 tedes de næsten som et besværligt Onde, som man vel var nødt til at 

 tage sig af — thi det bød Gjæstfriheden — men saa fik de ogsaa betale 

 klækkeligt for, hvad bødes, enten det duede eller ikke. Touristerne og 

 de Reisende kom vistnok, men de reiste med Bitterhed og Ærgrelse i sit 



1 Jeg kommer i denne Henseende til at tænke paa det Sognske Ordtøk, hvor det 

 hedder: »Reise Du (eller kanske, Fær Du) so Siril, saa træffe Du Stril, kor Du 

 kjæme«. 



2 Dette sidste synes for enkelte Steder virkelig at være Tilfælde; thi hvor udenbygds 

 Folk har slaaet sig ned som Værtsfolk, er der strax andet og bedre Stel. 



