40 C. O. E. ARBO. M.-N. Kl. 



at der i Almindelighed er Ordenssands og Pyntelighed udbredt over deres 

 Tun, som man ofte savner saa meget paa Østlandet, ligesom deres Byg- 

 ninger ellers gjerne, hvor de kunne, holdes maiede og velstelte. 



Sine flinke Knivsmede og Ljaasmede har Vestfjeldingen jo fremdeles, 

 ligesom Sdvarbeiderne og Træskjærerierne derfra endnu udmærke sig ved 

 smagfuldt og originalt Arbeide, men Productiviteten er liden -^ det synes 

 næsten, som de ligesom andre Kunstnere kun arbeide, naar Aanden kom- 

 mer over dem — meget kan vel ogsaa her ligge i deres manglende For- 

 retningsdygtighed og Energi. 



Sædelighedsiilstanden maa inden begge disse Dele af Amtet siges at 

 være forholdsvis god. Kvindens Stilling er respecteret og lige med Man- 

 dens; man ser ikke i Thelemarken, saaledes som f. Ex. i Sætesdalen, 

 den gifte Kvinde ofte overlæsset med alt Slags tungt Arbeide, rent være en 

 Træl for Manden, der gaar omkring som en Pascha med Piben i Munden 

 og om Vinteren i det høieste nedlader sig til engang imellem at hente 

 ned noget Hø fra Heien eller kjøre et Læs til Byen^. 



Speciel anthropologisk Beskrivelse. 



Sandøkedal (Sandaukadalr), der nu udtales Sannikedal, med Annexet 

 Skaatø- (Skotøy) dannede, som forresten allerede nævnt i Indledningen, 

 sammen med Bamble det gamle Vestmar, som P. A. Munch antog hørte 

 til Vestfold, hvad Navnet ogsaa synes at antyde, ialfald en Indvandring 

 fra Øst af. 



Det stjøder til de østagderske Bygder, Søndeled og Gjerestad. Grændsen 

 mellem disse Bygder hinsides det gamle bekjendte Grændseskjel mellem 

 Østland og Vestland med det eiendommelige Navn Rygjarbit dannes ikke 

 af vanskelige Fjeldovergange eller andre større orografiske Hindringer. 

 Den har havt en anden, vistnok oprindelig ethnologisk Oprindelse, men da 

 vi saaledes, om end temmelig umærkelig, ere komne over fra Gulathingets 

 Lagdømme til Borgarthingets, falder ogsaa Tyngdepunktet estover, 

 og vi kunne vente, at de anthropologisk-ethnologiske Forhold mere 

 nærme sig Øst-Norges i det hele. Endskjønt det eiendommelige Navn 

 paa Bygden skulde tyde paa meget sandigt Jordsmon, er det ifølge 

 Helland^ noksaa frugtbart og ei netop saa sandigt heller, men Terrainet 

 er meget couperet med trange Dalfører indesluttet af temmelig steilt op- 



* C. w. Rieck: Fra Fjeld og Hav. Christiania 1867. 

 '^ Norges Land og Folk, Nedenæs Amt D. II., S. 160. 



