1904. Xo. 5. FORTSATTE BIDRAG TIL NORGES ANTHROPOLOGI. 5 1 



religiø-s Art som i Tj&rdal. Det samme er det med Politikken; derer hed 

 \^algkamp i Tørdal, og Ti&rdølen hælder mere til Hj&ire, medens man i 

 Drangedal tager det hele med mere Ro og er mere venstrestemte, ialfald tidli- 

 gere. I det communale Liv er der stadig Uenighed mellem Terdøler og Drange- 

 deler, mest paa den Maade, at T^rdølerne sætte sig imod alt, der angaar 

 Bevillinger i Drangedal, og skjønt de ere i Minoriteten, arbeide de sig 

 sammen og agitere underhaanden, saa de ofte faa sat sin \'illie igjennem. 

 Det skal siges til Drangedjølernes Ære, at naar det gjælder Bevillinger i 

 Tørdal, gjøre de ikke Gjengjæld. De udvise her en beundringsværdig 

 Generøsitet og ere ængstelige foråt synes knebne. 



Tørdølen er ogsaa mere kritiksyg og klandrelysten og hører mere 

 efter Sladder end Drangedølen. Den mindre Bemidlede synes ogsaa at 

 have mindre Ansvarsfølelse ligeoverfor sine Forpligtelser end Drangedølen, 

 som sætter en Ære i at opgjøre sin Smaagjæld, omendskjønt en for circa 

 10 Aar siden indtruffen Crise med sine Calamiteter desværre synes noget 

 at have sløvet den før saa smukt udviklede Ansvarsfølelse. 



Ogsaa i Sygdomstilfælde forholde disse to Bygdebefolkninger sig for- 

 skjellig. Som mere selvklog, men vel maaske ogsaa noget paa Grund af 

 de trangere Forhold søger Tørdølen mindre Lægehjælp, men taber i Syg- 

 domstilfælde langt mere Fatningen end den sindige, rolige Drangedøl. 

 Han ligner her meget paa den i saadanne Tilfælde saa ængstelige sør- 

 landske Befolkning. I den syges Xær\-ær overvældes man med en Krydsild 

 af Spørgsmaal om Tilfældet, dets Farlighed og Udsigterne forøvrigt. Dette 

 tåges i Drangedal ganske anderledes roligt, og det anses for upassende 

 at tale for meget om den syge i hans Nærvær, Men paa den anden 

 Side kommer her ogsaa den Næstekjærlighed, som jeg før har omtalt at 

 den sørlandske Befolkning i saa høi Grad beviser under Naboens Nød og 

 Trængsler^, noksaa pent frem, idet Venner og Bekjendte se mere jævnlig 

 til den syge, end det er Skik og Brug i Drangedal. Fra begge Bygder 

 er der adskillig Udvandring, men medens Tørdølen i Almindelighed gaar 

 til Amerika, søger Drangedølen mere til Solum, Porsgrund og Skien. 



Dialecten i Tørdal nærmer sig den thelemarkske Dialect i \'raadal 

 og Kviteseid, medens Drangedalsdialecten ligner mere paa Solums. Et 

 eget fra Drangedal adskilt Sidedalføre »Kroken« er i mange Henseender 

 forskjelligt^. Befolkningen i den ytre Del er mere mørkladen end ellers 

 i Drangedal og har tidligere været mindre vel anset; de beskyldtes for 



' Lister og Mandals Amts Anthropolo^ S. 23, 



- I Herredstyret er det især Krokinger og Tordøler, som strides. Drangedølen tager det 

 som sædvanlig roligt, men gir sig ikke, naar han ferst har sat sig noget i Hovedet. 



