1904. No. 5. FORTSATTE BIDRAG TIL NORGES ANTHROPOLOGI. 91 



Thdernes Folkeslægtskab er man tilbøielig til at lægge vestover, og 

 meget synes at tale derfor — saavel linguistisk som folkepsychologisk 

 maa man søge det blandt Vestlandets Folk, og det blir da specielt inden 

 den rygiske Stamme. Efter A. Helland henviser ogsaa den folkloristiske 

 Retning foruden andre Eiendommeligheder til dette Folkeslægtskabi. 



Jeg har under Stavanger Amts anthrop. Beskrivelse fremhævet flere 

 Eiendommeligheder, som disse Befolkninger have tilfælles, omendskjø-nt 

 Rvgernes Charakter dog jo kun er ufuldstændig behandlet; men medden 

 estnorske Befolkning have de ialfald intet tilfælles, og Vetle Vislie, som 

 vel skulde kjende sine Landsmænd bedst, siger om dem (s. S. 32), at de 

 »hverken ligne paa Vesdændingen eller Østlændingen«, men mest maa det 

 dog være med de fmste. Deres stærkt udprægede poetiske Anlæg og 

 Fantasi vil man kanske i Overensstemmelse med Buckle tilskrive Naturens 

 Indflydelse. Det er muligt; for mig staar dog Racens Indflydelse som den 

 vægtigste, og Lamartines Bemærkning: »La source du génie est souvent 

 dans la race«, er vistnok i det store taget ganske correct. 



Selv om man ikke lægger nogen væsentlig Bret paa Fortællingen i 

 Halfs Saga 2, at Grændserne for Rogaland skulde strække sig til Jøsureid 

 i Dalane i Kviteseid, da den jo efter vore nyere historiske Auktoriteter (G. 

 Storm) mangler fast historisk Grundlag og skal være forfattet af en Islæn- 

 ding, som maa forudsættes ikke at have havt synderligt geografisk Kjend- 

 skab til Norge, saa er det dog noksaa mærkeligt alligevel, at Folkeslægt- 

 skabet peger mod Vest til Rogaland og det i saa mange Henseender. 

 Forfatteren af Sagaen kan saaledes maaske alligevel have havt sine Kilder 

 og hørt noget, som han kunde holde sig til, ellers vilde jo denne hans 

 Bemærkning være yderst paafaldende. 



Traditionen om Sigurd af Lien, der er meddelt under Fyrisdal, tyder 

 ogsaa paa, at de have havt sine Sympathier og sit Tilknytningspunkt 

 vestover^. 



Thelemarken har jo faaet sin meste Befolkning i den yngre Jernalder ; 

 dens Indvandringsvei er ikke let at følge nu, men vi vide fra andre Kan- 

 ter af Landet, at Høifjeldet har dannet Indvandringsveien til en hel Del 

 af vore vestligste Dalfører her i Øst-Norge (Valders og Hallingdal), og i 

 det store Sildefiskes Dage droge Flokke af Mænd og Kvinder paa Ski over 

 til Stavangerkanten for at deltage i Ganing af Sild. De lagde Veien over 

 Rj&ldal fra Vinje, Mo og Skafse^. At Fyrisdal, Mo og Skafse er befol- 



1 A. Helland: Norges Land og Folk. Bratsberg Amt D. I. S. 591. 



2 P. A. Munch: Det norske Folks Historie. B. I. S. 85, 



3 Quisling: Fyrisdals Præstegjelds Beskr. S. 32. 



* Den bekjendte Bondespillemand »Møllarguttent berettede saaledes om, at han bar 

 I Tende Byg fra Stavanger til Grungedal i Vinje. 



