1904 No. 9. FOTOKEMISKE STUDIER. Il 



n 

 2Tde jmH Tg04' 5 Portioaer. hvoraf 100 cm.' = 46.5 cm.' — Lod cxponeredes fra 



Solnedgaof foregùende Aften ül Solnedgang den nævnte Dags Aften. Skrfrihed og klart 

 Solskin hele Dagen. Lndfældning ved Tilbagetitreringen : 



n 



a) 45,4 cm.3 — Lud, d. e. Forbrænding 1,9 pCt 



b) 44,7 cm.' c d. e. « 3,5 pCt 



c) 45.2 cm,' « d. e. < 2.4 pCt. 



2^d^ "jtuli IQ04- t) Skåler hver med 100 cm.' Oialsrre {■=■ 46,3 cm.' — Lud) ud- 

 sattes fra Kl. 7 Morgen til KL 6 Aften for klart uafbrudt Solskin fra næsten skyfri Himmel. 

 Ved Tilbagetitreringen bnigtes: 



n 



a) 45.5 cm.' — Lud, d. e. Forbrænding 1,7 pCt. 



b) 44,7 cm,' « d. e. t 3.4 pCt. 



c) 45,5 cm.' c d. e. c 1.7 pCt 



d) 45,3 cm.' c d, e. « 2,2 pCt 



n 



Amgelser på i cm.^ — Lud og mere kan ikke tilskrives Fejl ved 



Analyseme eller Metoden, og man tvinges derfor til at soge Årsagen til 

 disse Uregelmæssigheder i selve Insolationen. Medens vi derfor ikke 

 kan være enige med Du cl aux, hvor han siger 1, d^^ ved konstant Væsk f - 

 hejde er Forbrændingen i en belyst Oxalsyreoplesning proportional med 

 dm belyste Overflade, må vi samtidig henvise til, at også Duclaux i 

 den citerede Afhandling- siger, at han ved Udf&relsen af Parallel- 

 bestemmelser med flere Portioner af samme Oplesning, som belystes under 

 såvidt mulig ensartede Forhold^ fik Uoverensstemmelser af sådan Art, 

 at han ikke var i Stand til at give nogen Forklaring på dem. Disse 

 Uregelmæssigheder optrådte imidlertid forholdsvis sjeldent ved Duclaux' 

 Forsog, og han satte sig derfor ud over de deraf folgende Vanskelig- 

 heder ved kun at tage Hensyn til de overensstemmende Værdier af 

 3 — 4 samtidig ud.^brte Parallelbestemmelser. 



Som vi nedenfor skal se, traf vi på lignende Uregelmæssigheder 

 med den anden af os ben\-ttede lysfolsomme \'æske. Når vi imidlertid 

 ikke kan finde, at fort\'ndet Oxalsyreoplosning egner sig til fotokcmiske 

 Seriemålinger, da er Gründen væsentlig den, at O.xalsyreopldsningen 

 sj'nes at have en altfor ringe Lysfolsomhed, til at man dermed kan måle 

 de daglige Svingninger i det fotokemisk virksomme Lys. 



De Forsog, vi har gjort om Vinteren, har slet ikke vist nogen For- 

 andring i OxalsvTeoplosningen efter en Dags Insolation; og selv om 

 Sommeren ved klar Himmel fandt vi, som ovennævnte Exempler antyder, 



> Ann. de llnstitnt Pasteur X, 1896, Pag. 136 — 137. 

 « ib. Pag. 138. 



