1904. No. 9. FOTOKEMISKE STUDIER. 



Den eventuelle Sammenhæng imellem de forskjellige Fænotnener vil 

 da antagelig truede bedre frem. når man betragter Middeltallene for et 

 storre Antal Dage. Vi har derfor i Hovedtabellerne beregnet Gjennem- 

 snitsværdien af Bund faldets Vægt for hver af de 5 eller 6 Dage. 



Afsættes de således vundne Middelværdier på et Rudepapir og for- 

 bindes med en Kurve, og konstruerer man på lignende Made Kurven 

 for de 5 (eller 6) Dages Middelværdier for Solflekkemes Antal, \nl man 

 for 1898 (se hosfojede Pl. I) se. at der er for de allerfleste extreme 

 Punkters Vedkommende en Sammenhæng mellem disse to Kur\'er, således 

 at påfaldende lave Værdier i Kur\-en for Bundfaldene indtræffer samtidig 

 med hoje \'ærdier for Solflekkemes Antal. Vi ser f. Ex., hvorledes 

 Bundfaldene efter Nytår hindres i sin Stigning ved det store Antal Sol- 

 flekker; forst efter at Solflekkemes Antal i Beg>ndelsen af Februar er 

 aftaget stærkt, viser Bundfaldets Vægt en stigende Tendens i Månedens 

 3 den Pentade tiltrods for det forholds\-is ringe Antal Solskinstimer. Da 

 Solflekkeme atter tiltager, stanser Bundfaldets Vægt dog påny for atter 

 at vise en Ilden Stigning i Slutningen af Februar med aftagende Sol- 

 flektal. Xogen storre Stigning i Bundfaldet kommer dog forst i den 

 sidste Halvdel af Marts, hvor det unægtelig større Antal Solskinstimer 

 og den voxende Solhøjde og Declination dog understøttes af et stærkt 

 Fald i Solflektal. Da det sidste i Aprilmåneds 2den Pentade påny har 

 antaget en Maximumsværdi, er denne ledsaget af en forbigående Ned- 

 gang i Bundfaldskur\en, der atter hæver sig til et n>-t Maximum, der 

 falder sammen med den fuldstændige Frihed for Solflekker i April- 

 månedens 2den Halvdel. 



Derpå indtræder der ganske vist en kort Tid et parallelt Forlob 

 mellem de to Kurver fra Slutningen af April og hen over Midten af Maj, 

 hvorefter der gjennem hele Sommeren indtil Begyndelsen af Oktober 

 består en i det hele taget temmelig regelmæssig omvendt Proportionalitet 

 mellem Kviksolvbundfald og Solflekkemes Antal. Længere ud på Høsten 

 og i Vinterens Lob bliver såvel Bundfaldene selv som deres Variation 

 meget mindre, og Sammenhængen mellem disse Variationer og Sol- 

 flekkeme bliver da ligesom i Arets Beg\-ndelse vanskeligere at efter\nse. 

 Dog vil man også her ved nærmere Eftersyn kunne spore Solflekkemes 

 Indflydelse. Vi finder således i November Måneds Beg^ndelse, at Bund- 

 faldet er sunket stærkt med den synkende Solhøjde og har i flere mørke 

 Tågedage holdt sig meget là\-t. Sa på en Gang. den 15de November, 

 hvor Tågen endnu er tæt, Himlen overtrukket, uden at en eneste Sol- 

 stråle bliver registreret, stiger Bundfaldet fra 4 — 5 mgr. til over 12 mgr. 



