24 JOHN SEBELIEN. M.-N. Kl. 



pr. I cm.2 og holder sig nu på denne Højde med et Par enkelte Und- 

 tagelser til Månedens Slutning. 



Det følgende År 1899 (se Pl. II) udmærker sig i det hele taget ved 

 Fattigdom på Solflekker og Rigdom på solflekfrie Dage. I Januar er 

 Bundfaldene i det hele små og deres gjennemsnitlige Variation går parallelt 

 med Solflekkernes Antal; ligeså i Februar, hvor også Bundfaldets ufor- 

 modede Stigning på enkelte mørke og overskyede Dage ses at falde på 

 sådanne Dage (13de, 15de og 18de), hvor ingen Solflekker er. Den 28de 

 Februar synker Bundfaldet stærkere, end man skulde vente; Forklaringen 

 kan søges i, at den nævnte Dag just viste en stærk Stigning i Antallet 

 af Solflekker. 



Også i Marts er Indflydelsen af Solflekkerne ganske påtagelig på 

 Bundfaldets Størrelse, ligesom også i April og Maj. Junimåned er i det 

 hele rig på Solskinstimer og lidet overskyet, især i Månedens Begyndelse, 

 da også et lidet Antal Solflekker falder sammen med store Bundfald. 

 Da Solflekkerne aftager i Månedens sidste Halvdel, iagttager man også 

 en tydelig Forringelse i Bundfaldene. Og da Solflekkerne i Løbet af 

 Juli synker meget stærkt og holder sig på et extraordinært lavt Tal også 

 i August og September, ser vi, at Bundfaldene stiger overordentlig stærkt 

 og holder sig på meget høje Værdier, især i hele Juli og August. 



Sammenligner vi de to Observationsar efter hosføjede Tab. II, ser 

 vi, at det samlede Kviksølvbundfald i 1899 er meget større end i 1898; 

 dette falder sammen såvel med en større Rigdom på Solskinstimer, men 

 også med betydelig færre Solflekker og flere flekfrie Dage i 1899. I 

 alle de enkelte Måneder med Undtagelse af December, er Bundfaldene 

 større i 1899 og samtidig er også Solflekkernes Antal mindre i alle 

 Måneder, undtagen Juli (og April, hvor Antallet er omtrent ens i begge 

 År). I Månederne Januar, Februar og September er Bundfaldene for- 

 øgede, trods Forminskelske i Solskinnets Varighed; i de øvrige Måneder 

 er desuden Solskinsvarigheden tiltaget med det aftagende Antal Sol- 

 flekker. Kun i Juli går Solflekforøgelsen det sidste År i samme Retning 

 som Bundfaldsforøgelsen, men det absolute Antal af Solflekker er dog 

 lavt i Juli 1899 og falder sammen med et overordentligt stort Antal 

 Solskinstimer. 



Medens vi i de ovenfor omtalte Forsøg udelukkende har bestemt 

 den totale Mængde af de på Fders Reagens virksomme ultraviolette 

 Lys, vil vi gå over til at berette om nogle i 1899 foretagne Målinger, 

 som havde til Hensigt at sondre mellem den Del af den omtalte foto- 

 kemiske Virksomhed, der skyldes den direkte Solbestråling, og den, som 

 hidrører fra det diffuse Dagslys. 



