4 X DISKISSION VII) SAMMAN'J'RAI)K 17 DKC. 1917 



I det föreliggande förslagets lagtext finner man intet större hinder mot de 

 tre nyssnämnda anordningarna, flottledernas hopslagning, strömhyggnadsbo- 

 lags inrättande och underhällsdistriktens förlängning, men ej heller nägra mo- 

 ment, som befordra denna strävan. Det är dessa man gärna skulle vilja 

 återfinna, åtminstone i motiven. 



Utom vad jag sålunda anfört, har jag en del anteckningar om de olika 

 paragraferna. 



^ 24 talar om, vilken fast egendom tlottningsföreningarna ha rätt att för- 

 värva. Härvid nämnas icke vältplatserna, vilka äro nödvändiga, då gallrings- 

 virket ej kan uttorkas, sä att det flyter genom läggning pä isen. Ägare av 

 skogar, ängar o. dyl. kunna sålunda hindra en innanför liggande skogsägare 

 att upplägga virket för torkning eller sätta så höga pris för strandarrendet, 

 att utdrivningen omöjliggöres. Vid järnvägarna har denna sak ordnats så, att 

 stationer byggts, där varorna fä kostnadsfritt lagras, vid flottlederna före- 

 ligga samma behov av mark vid de större vältplatserna, som årligen användas. 



Ordnandet av denna sak är särskilt nödvändig nu, då § 73 föreskriver, att 

 en strandägare efter syn kan upptaga såväl sjunkvirke som virke i sjunkande 

 tillstånd. Om en för flottningsidkaren sä härd paragraf stadgas, är det 

 ett rimligt krav, då han begär plats för att torka sitt virke, så att det flyter 

 bättre. 



Vid interimsflottning ha väl de svåraste missförhållanden ägt rum. Där- 

 för förstår man, att betydande inskränkningar skola drabba denna form av 

 flottning. I mänga fall är dock interimsflottningen nödvändig, t. ex. dä bygg- 

 nader så sent på våren avslutats, att avsyning ej medhunnits, eller, om avsy- 

 ningsförrättaren av andra skäl ej har tid att verkställa avsyningen. I dessa 

 fall måste interimsflottning tillgripas, och bör då ärendet kunna handläggas 

 hastigt, så att tillståndet kommer, innan vattnet har gått. Enligt föreskrift skall 

 K. B. höra bl. a. strandägarna härom. Då detta är en omständig procedur, 

 hemställes, att här kunde insättas »där sä ske kan». 



§ 29 avhandlar den mycket viktiga frågan om fördelningen av kostnaderna. 



I motiven säges, att en dammbyggnad kan amorteras av nedanförliggande 

 distrikt, som ha nytta av densamma. Jag skulle ha önskat, att detta även 

 ingått i lagtexten. 



En nyhet är, att flottleds- och underhällskostnaderna skola bestämmas med 

 hänsyn till skogsvården. Detta är onekligen ett gott uppslag, men någon lös- 

 ning av frågan innebär det ej. Sannolikt får man ytterligare ett svårlöst dis- 

 kussionsämne utom det sedan decennier vanliga om flottningssvärigheten såsom 

 fördelningsgrund av flottningskostnaderna. 



Beträffande skiljeställena har ett betydelsefullt tillägg gjorts, i det att där 

 uttryckligen säges, att de, som urskilja virke pä en plats, skola erlägga de 

 därmed förenade kostnaderna. Men det göres även en inskränkning, som är 

 mera svårförståelig. Det säges nämligen, att, om utsorteringen förorsakar 

 uppenbar minskning i sorteringskostnaderna för passerande virke, sä skall detta 

 deltaga i sorteringskostnaderna. Sådan uppenbar minskning föreligger ju alltid, 

 men däremot borde väl vägas alla de olägenheter, som de nedanför liggande 

 verken få vidkännas, såsom tids- och ränteförlust, virkesförsämring genom att 

 flottningen blir utdragen till hösten eller rent av blir tvåårig, så att det virke, 

 som annars skulle ha sågats på försommaren, nu blir sågat på senhösten 

 eller nästa år och sålunda utsattes för bläytebildning. Jag tror mig med ganska 



