FÖRSLAG TILL XY FLOTTXIXGSLAGSTIFTXINC; x 9 



för nämnda förordnings ikraft trädande, ändå att flottningen däri ej seder- 

 mera ordnats men åtminstone vissa år idkats av någon betydelse. 



I ett av de flottningssakkunniga utarbetat särskilt lagförslag: »Förslag till 

 ag om förteckning av tidigare tillkomna flottleder» stadgas, hur avgöras skall, 

 varest allmän flottled skall bibehållas, därest föreliggande lagförslag upphöjes 

 till lag. 



IJeträfifande § 4 må särskilt framhållas stadgandet om tvångsrätt av servi- 

 tuts natur, vilket måste lända såväl flottlederna som markägare till nytta. 



Att vältplatser dock icke i viss utsträckning medtagits som flottledsanstal- 

 ter, för vilka tvångsrätt medgivits är enligt mitt förmenande oriktigt. De sak- 

 kunniga säga i motiven till ifrågavarande § (sid. 213), att virkesägaren själv 

 må anskafta dylika, »varhelst utefter leden han kan finna lägligt-. Detta är 

 emellertid icke alltid virkesägarens ensak. Jag ber iå framhålla det ingalunda 

 ovanliga förhållandet, att flottningsstyrelsen med hänsyn till konstbyggnader och 

 andra anläggningar, låglänta marker eller andra terrängtörhållanden, och för 

 att förebygga åverkan å dessa genom för häftig timmergång eller genom virke 

 tillsammans med is, förbjuder avlastning av virke direkt på vattendragens is 

 och ])å sådana lågbelägna platser invid vattendragen, där genom flodvatten 

 eller isdämningar virket bortföres, likaså förbjudes virkesägare ofta att utvälta 

 sitt virke i flottleden annat än efter för varje fall lämnat särskilt medgivande av 

 flottningsledningen, och i regel ombesörjes all utvältning av flottningsföreningen, 

 ehuru den sker på resp. virkesägares bekostnad. Vid blivande regleringsutslag 

 torde det även med säkerhet komma att lämnas liknande föreskrifter av vatten- 

 domstolen, och att detta är en flottleds- och flottningsangelägenhet av största 

 betydelse, torde vara uppenbart. Då under sådana förhållanden en virkesägare 

 blir förbjuden att använda vissa platser, som eljest stått honom till buds, före- 

 faller det ej rättvist, att andra platser i sådana fall ej skola ställas till förfo- 

 gande. Endast i de fall, där "inga som helst inskränkningar i rätten för vir- 

 kesägare att avlägga sitt virke förekomma, anser jag, att de sakkunnigas re- 

 sonemang är riktigt. 



Rörande bestämmelser om hushållningen med vattnet, som omnämnas i para- 

 grafens sista stycke, hänvisas till, vad jag anfört beträftande Kap. i, § 5. 



I ^10 stadgas företrädesrätt för kronan till inrättande av allmän flottled. 

 Denna bestämmelse bör utgå såsom varande obefogad och olämplig. 



Stadgandet i paragrafens sista stycke om skyldighet för anläggare att un- 

 derhålla sådana förut i vattendraget befintliga byggnader, som skola övertagas 

 för den nya flottleden, är synnerligen välbetänkt. 



Begränsningen i 13 § av tiden för anstånd med arbetes fullbordande till 

 »viss tid, i regel icke överstigande ett år», bör ändras därhän, att anstånd 

 icke bör beviljas för mera än ett år i sänder. De sakkunniga framhålla i 

 motiven (sid. 238) såsom exempel på skäl för byggnadstidens utsträckande 

 mera än ett år skadegörelser genom vårflod, långvariga strejker och dylikt. 

 Jag anser, att även tillfällig avsevärd fördyring av materiel och arbetskraft bör 

 utgöra skäl för uppskov. 



Den i § 26 stadgade skyldighet att, innan rensning företages, som för bi- 

 behållande av allmän flottled är av nöden, göra sådan anmälan till markägare 

 som i 2 kap. 36 § föreskrives, bör icke åligga flottningsförening vid sådan 

 rensning, som för flottleds bibehållande i dess förutvarande skick är nödvän- 



