FÖRSLAC. l'II.L XY FLOTTXlXCSLACrSTIFTNIXC; x 13 



ortsombiid, som skall närvara vid syneförrättning och därvid tillvarataga strand- 

 ägarnas allmänna intressen. För den, som har erfarenhet från flottledssyner, 

 torde det stå alldeles klart, att med detta ombud utredningen snarare kommer 

 att försväras än underlättas. Om man studerar motiven, finner man dessutom, 

 att sakkunniga ställa så pass stora fordringar på ortsombudet, att väl få verk- 

 ligt kvalificerade dylika torde kunna uppletas. Det svTies mig, som om lag- 

 förslaget genom många andra föreskrifter söker tillgodose berättigade krav på 

 saklighet och noggrannhet vid synerna, och att fördenskull stadgandet om det 

 ifrågavarande ombudet icke bör finnas. 



Enligt föreskrifter i kap. lo §§ 12, 13 och 14 skall prövning anställas, 

 huruvida förrättningsmännen äro ojäviga eller icke. Det kan ifrågasättas, huru- 

 vida icke K. B., innan synemännen förordnas, bör söka få klarhet uti, åt- 

 minstone om de själva veta med sig något jäv. Tydligt är, att därigenom i 

 vissa fall kan undvikas svårigheter och tidsutdräkt. 



I »^^ 26, 27 och 28 av kap. i o vattenlagen omförmäles en /»rarwö/vJX- /«,7^^/, 

 som av förrättningsmannen skall upprättas över anläggningar och åtgärder för 

 flottleden m. m. Denna längd skall därefter hållas tillgänglig under trettio 

 dagar, i Xorr- och \'ästerbottens län 60 dagar, för e?/ var, sovi åstimdar taga 

 del därav. Det synes mig finnas goda skäl att antaga, att i många fall denna 

 anordning skall medföra en eftekt, som blir fullständigt motsatt den, som 

 åsyftas, nämligen ärendets grundliga och på samma gång möjligast snabba 

 behandling. Det finnes tillräckligt många, vilka spekulera i att åstadkomma 

 tvister mellan flottningsintresset och strandägarna, för att min farhåga skall 

 vara grundad. Det finnes ju intet som helst hinder för, att den, som har 

 anledning till klander, kan göra sin röst hörd hos vattendomstolen. På an- 

 förda grunder anser jag, att anordningen med den provisoriska längden borde 

 uteslutas ur lagen. 



I § 1 1 flottningslagen föreskri\es, att om parterna icke utse skiljemän, eller 

 om parternas skiljemän icke kunna enas om tredje skiljemannen, K. B. skall 

 utvälja skiljemän eller skiljeman. Det kan ifrågasättas, om icke domaren i 

 orten är bättre skickad härtill. 



§ 1 2 flottningslagen innehåller vissa bestämmelser avseende på vad sätt 

 kostnaden för skiljeinanjiaförräftni?ige?i skall gäldas. Föreskrifterna äro, att, om 

 det dömes till ersättning, den ersättningsskyldige skall ersätta kostnaden för 

 förrättningen samt motpartens kostnader, samt att, om ersättningsanspråket 

 ogillas, den ersättningsfordrande skall vidkännas alla kostnaderna. Men dess- 

 utom föreskrives, att, om det dömes till ersättning, som icke upi)går till högre 

 belopp, än som tidigare erbjudits, parterna skola stånda var sina kostnader 

 samt halva förrättningskostnaden, ävensom att, om kravet underkännes, men 

 den, som framställt detsamma, icke saknat fog härför, kostnaderna ävenledes 

 skola kvittas. Det må härvidlag ifrågasättas, huruvida det kan vara rätt, att 

 den, som dömes att betala enahanda belopp i ersättning, som han tidigare 

 bjudit, skall behöva vidkännas någon som helst kostnad för domen. Fordrar 

 den skadelidande högre ersättning, än han blivit erbjuden, rör sig tvisten en- 

 dast om det överskjutande beloppet. Underkännes kravet, har ju detta ogil- 

 lats helt och hållet, och då bör den ersättningsfordrande enligt min uppfatt- 

 ning stånda kostnaderna för förrättningen samt motpartens kostnader. 



Rätten till interivisflottmng har genom förslaget blivit starkt beskuren. I § 

 21 av flottningslagen föreskrives, att i flottled, som icke är allmän, men där 



