14 X DISKUSSION VII) SAMNANTR A DK 17 DKC IQ]? 



flottning dock flera år fortgått, K. B. kan meddela rätt till interimsflott- 

 ning, även om vattendomstolen icke meddelat Ijeslut på grund av ansökan 

 om allmän flottleds inrättande. Förutsättningen härför är dock, att »synner- 

 ligen» betydande förluster skola uppkomma, om ej tillståndet meddelas. Det 

 synes mig, att ett konstaterande av »betydliga» förluster borde vara nog, och 

 att ordet synnerligen borde utgå. Litet var som har erfarenhet i flottnings- 

 saker, torde nog kunna uppleta exempel på, att orsaken till, att en enskild 

 flottled i hast måste göras till allmän, kan vara ett prejeriförsök från någon 

 strandägares sida. Den som har virke utdrivet till en flottled, i vilken flott- 

 ningen helt oförmodat förhindras, söker nog i det längsta att träfifa överens- 

 kommelse pä enskild väg och vidtager icke åtgärden att ansöka om allmän 

 flottleds inrättande samt om tillstånd till interimsflottning utan tvingande skäl. 



§§ 28 och 29 flottningslagen innehålla föreskrifter om, huru flottnings- 

 föreningens utgifter skola bokföras samt angående de gemensamma kostna- 

 dernas fördelning. Utgifterna skola bokföras såsom flottledsutgifter, underhålls- 

 utgifter, utflottningsutgifter, sorteringsutgifter etc. Enligt förslaget skola utgif- 

 terna fördelas på de flottande efter de huvudgrunder, att flottleds- och under- 

 hållsutgifter skola fördelas »med hänsyn till vad som finnes skäligt och lämp- 

 ligt för främjande av en god skogsvård», under det att övriga utgifter skola 

 fördelas »efter den större eller mindre svårighet, de särskilda flottgodslagen 

 orsaka vid flottningen eller sorteringen». I motiven säga de sakkunniga, att 

 det måste bliva de olika flottgodsslagens inbördes värde, som blir bestäm- 

 mande vid fördelningen av flottleds- och underhållsutgifter. 



Det är en gammal stridsfråga, som med detta ånyo kommer upp. Jag kan 

 för min del ej förstå, huru sakkunniga tänkt sig den av dem angivna regeln 

 praktiskt tillämpad. Det måste uppstå en Oändlighet av tvister emellan olika 

 virkesägare vid upprättande av flottningsreglementena, och på den myndighet, 

 som skall avdöma dessa tvister, torde komma att ställas orimliga fordringar. 



Det slag av flottgods, som ju företrädesvis anses mindrevärdigt, är kol- 

 veden. Men jag vill erinra om, vilka häftiga växlingar i pris, som träkol äro 

 och i många år varit underkastade. Ett år ha kolen kostat 1 2 kronor pr 

 läst, året därpå 15 kronor och det tredje året 10 kronor. Med dessa väx- 

 lingar följa givetvis motsvarande växlingar i rotvärdet på kolveden, och sam- 

 tidigt rör sig värdet på andra flottgodsslag kanske i helt olika riktning. Efter 

 vilka grunder skall, då första gången en flottningstariff upprättas, de olika 

 virkesslagens inbördes värde bestämmas? Och huru skall man förfara, då 

 växlingar i värdet inträda? Skall då för varje gång en jämkning företagas? 

 Jag är för min del övertygad om, att endast en rättvis grund kan läggas för 

 alla kostnadernas fördelning, och att denna är flottningssvårigheten. Men vil- 

 ken åsikt man än har i frågan, nog må det erkännas, att uttrycket »vad som 

 finnes skäligt och lämpligt för främjande av en god skogshushållning» är allt 

 för vagt och obestämt för att utgöra en lagbestämmelse. 



Flottningslagens ^ 30 bestämmer högsta amorteringstid till 30 år. Enligt 

 gällande lag är den satt till 20 år. Med hänsyn till den utveckling, som 

 flottningstekniken befinner sig uti, och utvecklingen av kommunikationsväsen- 

 det i allmänhet, synes det mig lämpligare att icke bestämma längsta amorte- 

 ringstid högre än förut. Erkännas bör, att det hittills i stort sett visat sig 

 vara en god politik, att söka slutamortera flottlederna så hastigt som möjligt. 



Enligt § 53 skall å flottningsstämma rösträtt utövas av en var, som anmält 



