48 X SI^(>(;SAI)MIMSTRA'riON"KN 



ningshaiidlingar till revisionen inkomma. Verifikationerna böra snarast återställas, påstämp- 

 lade, att de varit revisionen företedda. Då det torde höra till undantagsfallen, att avräknin- 

 garna och slutlikviden infallla under samma månad, lur det bli för revisionen nödvändigt 

 att föra särskilda fullständiga anteckningar över de verkställda avräkningarna och vid slut- 

 likviderna med stöd av dessa undersöka, om alla avräkningsvis bekomna belopji fråndragits. 

 Det är tydligt, att, särskilt om ett ackord sträcker sig över en längre tidsperiod, en sådan 

 anordning blir både tidsödande och besvärlig, i synnerhet som det många gånger är förenat 

 med stora svårigheter att avgöra, om ett belopp mottagits som avräkning eller som slutlikvid. 

 Olägenheterna härav skulle kunna undanrödjas, om hela beloppet först vid slutlikviden av- 

 fördes å sin titel och avräkningarna fördes som förskott». 



Kammarrättens relation är i stort sett riktig, rnen en detalj är titeglömd, nämligen att 

 med slutlikvidaiionskiutlot följer en kopia av avräkningsbokeii. Revisionen får härigenom 

 det yppersta materiel att i detalj följa hela avräkningsförfarandet i varje enskilt fall. Vis- 

 serligen är det riktigt, att revisionen måste föra vissa anteckningar, men arbetet härmed 

 bliver ingalunda så omständlig och krävande, som kammarrätten synes förutsätta. Det före- 

 slagna avräkningssystemet medför nämligen mycket stora fördelar, ty härtgenom kommer 

 den verkliga anslagsbelastningen till synes för varje manad. För lokalförvaltningarna är 

 det givetvis även fördelaktigt att utav bokföringen kunna se, hur det fastställda driftsförslaget 

 vid varje tidpunkt ställer sig. Ur kontrollsynpunkt ernås ävenledes stora fördelar, vilket 

 redan tagit sig uttryck däruti, att i bokföringen upppkommit å vissa revir en titel »återbe- 

 talade lån». Det nya redovisningssystemet medgiver nämligen ej, att avräkningsbelopp ut- 

 betalas för annat än verkliga avräkningsposter. Vad till sist svårigheten beträffar att vid 

 revision avgöra, om avräkning eller slutlikvid förelegat, så är den väl så gott som fullstän- 

 digt utesluten, genom att å blanketterna i trycket tydligt finnes angivet avräkning, när sådan 

 föfeligger, samt slutlikvid, när dylik ägt rum. De sakkunniga ha nämligen upprättat 

 och låtit trycka blanketter för jägmästares kassaredovisningar, vilka blanketter efter rekvi- 

 sition tillhandahållas vederbörande. 



Kammarrätten beklagar på tal om formulären, »att betydelsefulla områden lämnats obe- 

 lysta». Sålunda saknas — enligt kammarrättens uppgift — anvisningar beträffande sättet 

 för levereringars fullgörande till Statskontoret och för förfarandet, då domänfonden skall er- 

 hålla ersättning för förrättningar av skogsstatspersonalen. Dessa fall äro emellertid belysta 

 uti betänkandet bil. C. sid. 705 samt bilagan D. sid. 139. 



Kammarrätten slutar sitt utlåtande med att förklara sig »ej kunna undertrycka den far- 

 hågan, att det invecklade systemet, särskilt anordningen med skrafferad bredsida, torde för 

 sin riktiga tillämpning kräva en vana vid och erfarenhet i räkenskapsföring, som i regel 

 näppeligen torde kunna påräknas i orterna». 



Utan att närmare ingå på en diskussion över det av de sakkunniga föreslagna bokföringssy- 

 stemet, vilja de sakkunniga endast framhålla, att de nu snart gångna två årens erfarenhet 

 givit vid handen, att kammarrättens farhågor ej besannats, utan att systemet i det stora hela 

 hittills fungerat tillfredsställande. 



Slutligen har kammarrätten till sitt underdåniga utlåtande bilagt ett av extra revisorn 

 Franzén avgivet yttrande, vari han uttalar, »att det ur revisionssynpunkt är en olägenhet», 

 att gent emot vad i räkenskaperna hittills skett det bestämda anslaget II. A. 1 »till skogs- 

 statens ordinarie personal» sammanföres med förslagsanslaget II. A. 2 »till ålderstillägg för 

 skogsstatens personal», varför han anser, att den centrala bokföringen bör upptaga dessa an- 

 slag åtskilda. 



Med anledning härav vilja de sakkunniga endast framhålla, att systemet ej lägger hinder 

 i vägen för en sådan tudelning, utan att dessa anslag mycket väl kunna åtskiljas i den cen- 

 trala bokföringen. 



De felräkningar, som insmugit sig i exempelformulären, äro visserligen beklagliga, men 

 da de icke ha någon som helst betydelse för bokföringen som sådan, torde en närmare 

 diskussion av desamma icke vara av nöden. 

 Remissakten återställes. 



Stockholm den II december 1917. 



Underdånigst 



Gunnar Andersson. 



GusT. Barthelson, o. Sillen. 



Hans Melander. 



