50 X SKO(;SPOLl'JISKA INLA(;(; 



enskylte ägor och skog, Det stände wäl Prästmannen fritt att nyttja lill oårdena 

 tarf, dock så, att Prästl)ordet eller vStommen för den, som efter kommer, icke 

 förringas eller förwärras vid böter och skadans ersättiande» ; och enligt i8§ 

 i samma förordning fick eljest den, som annans jord brukar, ej utan jord- 

 ägarens tillstånd mera hugga än han tarvar »till sin husbyggning, fång, ved- 

 brand och årligt husbondekjörslor». I kungl. förklaringen till 1 734 års skogs- 

 ordning den 5 april 1739, S ^^' underströks ytterligare förbudet att ä 

 »Kronoägor» hugga masteträd och bärande träd. I skogsordningarna den 10 

 december 1793 och den i augusti 1805, § 23, stadgades, att t>BostäUsinne- 

 havare, evad han är militär, civil eller präst, så ock kronobonde, äger nyttja 

 den skog, som bostället och kronohemmanet tillhör, till husbehov, men ej till 

 salu; beträdes boställsinnehavare eller kronobonde med försäljning av skog, 

 eller at pä annat sätt skog åt andre olovligen upplåta, bote dubbelt emot 

 åverkan å andras enskilte ägor; Lag samma vare för den, som ifrån boställe 

 eller krono hemman köper, eller sig skog tillbyter, eller på andra villkor 

 erhåller, der honom veterligt är, at han skogen ifrån boställe eller krono- 

 hemman bekommit». Senare i sistnämnda paragraf heter det dock vidare: 

 »Skulle boställen finnas, som hava ansenlig skog, derav kolning till avsalu 

 förut skett, så må det ock hädanefter tillåtas, när skogens tillstånd och be- 

 skaffenhet det tål och medgiver; dock så att Vår befallningshavande, efter 

 uti vederbörandes närvaro hållen undersökning av skogs- eller kronobetjente, 

 utsätter och förordnar, huru stor kolning årligen till salu ske kan utan bo- 

 ställets skada, det innehavaren av bostället ej må överskrida vid dubbel 

 åverkans bot; säljer eller annorledes upplåter boställsinnehavare kol åt andra 

 utan anmälan och lov, vare därföre bot som sagt är». A boställsägor skulle 

 enligt 1805 års förordning, ^ 30, all ek vara kronan förbehållen: s Ej må 

 någon boställsinnehavare», heter det, »evad natur bostället äger, annorledes än 

 med lov och tillstånd av Vår befallningshavande, samt efter utsyning, fälla 

 ek, vid åverkans bot; ej eller må utsyning dem beviljas, så framt ej bostället 

 eken tarvar, eller eken, såsom menlig för åker och äng, undanrödjas bör, i 

 vilket senare fall, samt då bostället ej har eken nödig. Vår befallningshavande 

 äger at låta trädet försälja. Dock må av all ek, som å boställsägor för Vårt 

 och Kronans behov fälles och avföres, boställshavaren njuta lika betalning 

 som kronobonde i 29 § förund är;» det vill säga med hälften av trädets 

 värde. Bokskog fick boställshavare nyttja utan betalning till husbehov, dock 

 ej annorstädes än med lov av Konungens befallningshavande samt efter ut- 

 syning och stämpling. A boställsskogar fick ej någon »utan vederbörligt lov 

 och tillstånd fälla Storverksträd vid åverkans bot. •> Fälldes storverksträd utan 

 Konungens befallningshavandes tillstånd, skulle trädets värde ersättas. 



Om det redan av sistnämnda förordning framgår, att densamma haft av- 

 seende å samtliga ecklesiastika boställen, blir detta än tydligare, om man be- 

 aktar det av vederbörande skogskommission år 1803 avgivna förslag, som 

 närmast låg till grund för samma förordning, där det i 2t, § heter: »Boställs- 

 hafvare af hvad stånd som häl st, så ock dem, hvilka någon Köngsgård i 

 förläning eller mot viss årliga lega och afgift innehafva, skall ovillkorligen 

 vara förbjudet, att under hvad förevändning det ock ske måtte af Boställets 

 eller Kongsgårdens skog någonting föryttra eller till deras enskildt ägande 

 fasta gods bortföra. Vare Befallningshafvande, samt Consistorierne och Rege- 

 mentsbefälhafvarne, såvida dem öfver Ecclesiastique och Militär-Boställens häfd 



