SKOGSAVKASTMNGEX A BISKOPARNAS SÄTESGÅRDAR x51 



inseende tillkommer, hafve den uppsikt å och late honom som med skogens 

 olaga tillgrepp beträdes af krono och jägeri Betjente vid nästa skeende laga 

 Husesyn vederbörligen tilltala. » 



Till frågan om ecklesiastik boställshavares rättigheter och skyldigheter enligt 

 den sedermera utfärdade kungl. förordningen angående hushållningen med de 

 allmänna skogarna i riket den 29 juni 1866 och nu gällande förordning i 

 ämnet den 26 januari 1S94 kommer advokatfiskalsämbetet här nedan. 



Rätten till skog å skatte= och frälsehemman. 



Av det ovan anförda framgår, att den boställshavare i allmänhet tillkom- 

 mande rätt att förfoga över boställes skog även i äldre tid varit vida mer 

 inskränkt än den, som tillkom skattemannen. I 1647 och 1664 års skogs- 

 ordningar II § hette det: :)Uppä sine egne Byägor, hafwer Jordäganden 

 niacht och rätt at hugga til Huustarff och Sahlu, så ock tillåta andra at 

 hugga och nyttia, efter hwars och ens hafwande rätt och rättighet, i lijka 

 måtto, at rödia Åker och Ang, sättia Torp och Torpestelle, dher så lägen- 

 heten finnes; i så måtto som föllier. En Freises Man så wähl som dhen, 

 som Lähn af Oss och Cronan hafwer undfångit, dher han hafwer enskylte ägor 

 och ifrån Allmeningen, så ock andre Grannar och Rågrannar afifwittrade medh 

 Råå och lagha Gräntser; Han skal hafwa macht och rätt, at nyttia sin Skog, 

 efter sin lägenhet och willia, med huggande af Bielkar, Huus och Sågetimmer, 

 Spärrar, Wed och annat slijkt, och dhet sielf bruka til sine gagne, med 

 sälliande och annat, uthan någons intahl». — — — • — ■ — — - — — — 

 •»Samvie Kall hafwe också Skattebonden, på sine enskilte Skatteägor, dhem 

 at bruka, nyttia, förföra och försäilla, effter sin tarff och lägenhet, effter som 

 han ock, när ägorna sig så vidt sträckia, må rödia Åker, Ang, Muulbeet, så 

 ock byggia Torp och förrätta Hemmanets förbättring i allo måtto.» 



Först i husesynsförordningen den 18 juli 1681 blev skattehemmansägare 

 underkastad husesyn vart tredje år eller oftare, varvid, ehuruväl ej uttryckligen 

 stadgat, hans hushållning med skogen jämväl blev föremål för besiktning. 



I 1734 års lag, byggningabalken 10 kap. 7 §, uttalades, att »skattebonde 

 må nyttja sin enskilda skog till hustarf» och, i motsats mot vad som, enligt 

 vad ovan nämnts, gällde om boställshavare, även till »W«» / dock visserligen 

 så sparsamt, att skogen »ej utödes och hemmanet fördärfvas». För missbruk 

 av denna frihel stadgades böter; och skulle i enlighet med stadgandena i 

 byggningabalken 27 kap. 6 och 7 §§ däröver hållas tillsyn. I 15 § av 1734 

 års skogsordning framhålles uttryckligen, att vai och en jordägare må dess 

 ifrågavarande egendom tillgodo nyttja, samt att skatteman har rätt »sina ägor 

 till dess tarf och lägenhet at bruka och nyttja^'», att inrätta torp m. m. 



Vad frälsets rättigheter angår, framgår redan av ovan återgivna stadganden 

 i 1647 och 1664 års skogsordningar, att enligt dem ingen egentlig skillnad 

 fanns rörande frälsemans rätt ä honom lillhörig jord i förhållande till skatteman 

 beträffande skog i allmänhet. Bägge hade rätt att i lika mån tillgodogöra 

 sig avkastningen av skogen — med undantag av bärande träd — å sina 

 ägor. Men när senare genom 1681 års husesynsordning och 1734 års lags 

 stadganden skattemannen underkastades viss kontroll i fråga om skogens ut- 

 nyttjande, gällde detta ej frälsejord. Ä sådan jord fick sålunda skogen icke 

 blott, i likhet med å skattejord, användas till avsalu, utan kunde även, i mot- 

 sats mot vad som gällde om skattejord, av ägaren »utödas» och »fördärvas». 



