SKOGSAVKASTNINGEN A BISKOPARNAS SÄTESGÅRDAR x 55 



Samtidigt med att det kvarvarande förlänings- och fördelsfrälset sålunda 

 alltmer preciserades till sitt innehåll, fortgick den utveckling, varigenom frälse- 

 mannarätten i övrigt, från att förut hava varit en rätt, fästad vid personen, 

 frälsemannen, blev en rätt, fästad vid själva fastigheten. Genom kungl. brevet 

 ■den II februari 1685 hade sålunda förklarats, att adelsman ej skulle äga 

 bättre rätt till den skattejord, som han förvärvat, än skattebonden. Endast 

 a frälse grund, som, där ej annorluda för särskilt fall eller mer allmänt med- 

 givits, fick ägas endast av frälseman, kunde enligt regeln frälsemannarätt finnas 

 •och bestå. Likasom man därför i allmänhet äger rätt (jfr Wachtmeister : 

 >Utredning rörande ridderskapets och adelns privilegier») att i alla de fall, 

 -där 1723 års adliga privilegier tala om adelns jord, anse detta liktydigt med 

 i adelns ägo befintlig frälsejord, så anknytes också de i 1734 års lag och på 

 grundvalen därav utfärdande särskilda författningar angivna förmåner för frälset 

 till jordens egenskap av frälse. 



Innebörden av Vanlig frälses frihet och villkor», enligt prästerska- 

 pets privilegier. 



I de av drottning Kristina utfärdade privilegier för biskoparna och menige 

 prästerskapet den 28 november 1650, tolfte punkten, förekommer nu följande: 

 »Elliest tillåte Wij nådigst, alla Wåra Biskopar och Superintendenter i gemen, 

 at skola mä niuta och bruka theras rette Biskops Säten, så och enskylte 

 Embets Gårdar, medh thess rette och tillydande Ägor, så å Landet som i 

 Städerna, under Freises Frijhet och willkor». Detta stadgande, vartill någon 

 motsvarighet ej finnes i de efter reformationen först utfärdade mer allmänt 

 hållna privilegierna av år 1647, förekommer oförändrat i 12 § av 1675 års 

 prästerliga privilegier ävensom i 1723 års privilegier samma paragraf, dock 

 att i sistnämnda privilegier »frälses frihet och villkor utbyttes mot vanlig 

 frälses frihet och villkors. 



Fråga uppstår nu, om man i omförmälda stadgande i prästerskapets privi- 

 legier kan inlägga den meningen, att biskop skulle för honom å lön anslagen 

 fastighet vara tillförsäkrad all den rätt med avseende å fastigheten, som 

 — undantagandes åtminstone den dispositionsrätt, vilken enligt sin natur förut- 

 sätter äganderätt — vid tiden för privilegiernas tillkomst eller senare tillkom 

 frälseman å frälse grund. 



Härvid har man efter advokatfiskalsämbetets uppfattning först och främst 

 -att beakta den principiella åtskillnaden mellan biskoj)ens ställning såsom äm- 

 betsman och blott innehavare i och för sitt ämbete av kronans egendoni å 

 ■ena sidan och frälsemannens äganderätt till frälsejorden å den andra. 



1 7 § av prästerskapets privilegier stadgas, att i stad biskopen skulle stå i 

 ansvar, om husen icke tillbörligen vidmakthålles, varefter det vidare heter, 

 att de å landet belägna biskopssäten och prebendehemman måste av vederbörande 

 biskop utan någon tillhjälp av publica medel underhållas.; Medan enligt 25 

 § av adelns privilegier ämbetsmän och fogdar skulle mintet vara Adeln hinder- 

 liga, ej heller befatta sig med frälsegodsen vidare, än att upbära, hwad till 

 Oss och CTonan deraf utgiöras bör», så hava å biskoparnas löningshemman 

 hållits laga av- och tillträdessyner och även ekonomiska besiktningar i enlighet 

 med vad å kronans boställsjord i allmänhet varit fallet. Så är, enligt vad 

 advokatfiskalsämbetet särskilt inhämtat, förhållandet beträffande biskopsbo- 

 ställena Brunnsboda kungsgården vid Skara, Östrabo vid \'äxjö och Sundby 



