SKOCiSAVKASTNlNGKX A BISK01'ARNAS SÄTESGÅRDAR x 57 



biskoparnas rätt, har advokattiskalsänibetet ansett sig böra i detta samman- 

 hang närmare undersöka innehållet av dessa brev, såvitt sålunda är i traga. 



Vare sig nämnda upplåtelser endast avsåge en viss innehavare av biskops- 

 ämbetet eller »behaglig tid ^ eller upplåtelsen utan tidsbegränsning hänförde 

 sig till biskopstjänsten eller biskopsstolen, har, såvitt advokatfiskalsämbetet 

 kunnat finna, under 15- oih 1 6-ialen endast i enstaka fall (Lund, Uppsala), 

 och det efter utfärdandet av 1650 års i)rivilegier för prästerskapet, förekommit, 

 att i upplåtelsebrevet angivits, att upplåtelsen skedde med frälsemannarätt 

 (veckodagsfrihet, säteri trihet). 



Upplåtelsebreven, jämförda med privilegierna och särskilda författ= 



ningar. 



Man lärer icke kunna underlåta att, såvitt nu är i fråga, sätta innehållet 

 i de sålunda för ett flertal särskilda fall, delvis efter tillkomsten av 16 17 års 

 adliga privilegier, utfärdade upplåtelsebreven i nära samband med den ovan 

 återgivna 12 punkten i 1650 års prästerliga privilegier. 



Efter advokatfiskalsämbetets uppfattning har sistnämnda stadgande, var- 

 igenom biskoparna tillätos att njuta och bruka deras rätta biskopssäten och 

 enskilda ämbetsgårdar under frälses frihet och villkor, icke avsett att, utöver 

 vad upplåtelsebreven innehålla, tillerkänna biskoparna någon rätt till det upp- 

 låtna av helt annan innebörd, än breven angiva. Likasom tidigare i samtliga 

 nämnda privilegier, nämligen redan i 3 §, uttalas, att friheter, donationer, 

 förläningar, lägenheter och vederlag skulle få oftorryckt bibehållas samt i 4 § 

 biskoparna tillförsäkrades rätt att oförändrat njuta och behålla» efter gammal 

 hävd sina biskopsstift, hemman och utgjordar, så fastslags genom omförmälda 

 stadgande i privilegiernas 12 §, att med avseende ä innehållet i den frihet 

 från skatt och ränta samt från en del prästerskapet i övrigt åliggande onera 

 och besvär, som de särskilda upplåtelsebreven tillerkände biskoparna, denna 

 frihet skulle — i anslutning till samma brev, men oberoende av i dem tör 

 olika fall tilläventyrs gjorda olika medgivanden i detta avseende — vara den- 

 samma som för frälseman. 



När i 1723 års prästerliga jjrivilegier sistnämnda stadganden upptogs med 

 tillägg av ordet vanlig) framför frälses frihet och villkor», kunde så mycket 

 mindre hava varit avsikten att tillerkänna biskoparna bättre rätt i ifråga- 

 varande avseende än de förut ägde, som, enligt vad ovan angivits, samtidigt 

 till nyssnämnda redan i de äldre privilegiernas 3 § förekommande stadgande, 

 att friheter, donationer, förläningar och lägenheter samt vederlag skulle få a\- 

 dem, till vilka privilegierna riktades, oftorryckt behållas, tillades >-> under samnia 

 titel och föl behåll som de dem åtnjuta, alldeles efter brefvens innehåll.-» Härtill 

 kommer den förut framhållna beaktansvärda omständigheten, att i de samtidigt 

 år 1723 utfärdade adliga privilegiernas 16 § i fråga om frälsemans rätt till 

 skog uttryckligen hänvisades till lag och 1664 års förut omnämnda skogsord- 

 ning — med den där antydda och i stadgan samma dag angående bärande 

 skogsträn ytterligare framhävda skillnaden mellan präst eller annan befallnings- 

 man och frälseman å annan än frälse jord, å ena sidan, samt frälseman »på 

 sine Arfz- eller Lähns enskilte Ägor» å andra sidan. 



Då alltså så\äl enligt sistnämnda vid tiden för tillk.imsten av 1723 ars 



